6 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 2. NOS. 
Frän detta sannolika utvecklingscentrum hafva tre af 
arterna spridt sig österut till och delvis öfver nordöstra Ame- 
rikas arktiska ögrupper. Den ena, T. pumilum, har stan- 
nat pa Ellesmereland och trangt upp till dess norra del, Grin- 
nell land, anda tilll 81 breddgraden. Den andra, T. hyparc- 
ticum, är känd fran manga lokaler pa sydvästra, södra och 
östra Ellesmereland och har öfvergätt till Foulkefjord pa 
västra Grönland. Den tredje och sannolikt i vandring först 
stadda arten, T. phymatocarpum, är funnen pa en punkt a 
östra Ellesmereland. I västra Grönland ar den utbredd fran 
Disco-ön, dar den pa flera lokaler ar anträffad, till Whalesound. 
I östra Grönland förekommer den fran Jamesons land (om- 
kring 70° 25' n. br.) till lilla Pendulum-ón (omkring 74° 40' 
n. br.). Da den i Sydgrönland, som i botaniskt afseende är 
val undersokt, annu ej antraffats söder om Disco pa väst- 
sidan och pa ostsidan ej söder om Jamesons land, är det 
sannolikt, att den for framtiden ej heller dar star att finna. 
Till sitt nuvarande omrade i Ostra Grönland har den sälunda 
utan tvifvel under ett varmare skede af den postglaciala ti- 
den invandrat 6fver Gronlands nordspets. 
Hvad T. arcticum beträffar, sa synes mig dess nutida 
utbredning icke kunna förklaras pa samma sätt som de före- 
gaendes. Ty hade den invandrat till det omräde, den nu 
intager pa Östra Grönland, samma väg som de öfriga, 
borde man ha funnit den atminstone pa nagon lokal pa 
Ellesmereland eller Västra Grönland. Det är därför antag- 
ligt, att dess utbildning ägt rum inom ett västligare omräde 
an hvad fallet varit med de öfriga. 
Fran detta omräde har den tidigt vandrat öfver Alaska 
till arktiska Sibirien, där den under istiden hunnit sprida sig 
till trakten af Jugor schar. Här har den sedermera öfvergätt 
till södra Nowaja Semlja och därifrän till Västspetsbärgen, 
där den i de södra, västra och norra fjordarna synes vara 
allmänt utbredd. Dess spridning till Spetsbärgen liksom dess 
ófvergàng till Östra Grönland har utan tvifvel skett under en 
mildare period efter istiden. Till Spetsbärgen har den kom- 
mit öfver en da sannolikt existerande landförbindelse. Att 
en dylik äfven funnits mellan Spetsbärgen och Grönland, sy- 
nes likväl föga troligt. Hit maste den salunda ha vandrat 
öfver hafvet, men mähända har renen härvid spelat en större 
roll som förmedlare vid spridningen än drifisen. Märkligt är 
