H. DAHLSTEDT, STUDIER ÖFVER ARKTISKA TARAXACA. 15 
Om bladens konsistens anmärker P. Dusbn, att häruti 
en ganska stor skillnad räder mellan T. areticum och T. 
phymatocarpum, utan tvifvel antydande anatomiska olik- 
heter. Hos den förra äro bladen betydligt tunnare, an hos 
den sistnämnda, och sammanfalla samt vissna fortare efter 
insamlandet. 
Som jag förut anmärkt, torde ej något direkt genetiskt 
samband förefinnas mellan de båda nyssnämnda formerna. 
Dock förbindas de i vissa afseenden med hvarandra af en 
nyligen upptäckt form, T. hyparcticum, hvilken är en fullt 
fristående art och dessutom, såvidt hittills är bekant, äger ett 
från båda skildt utbredningsomräde. Med T. arcticum har 
denna sistnämnda form gemensamt holkens och holkfjällens 
form, den mer eller mindre åt hvitt tenderande blomfärgen, 
frånvaro af frömjöl samt i hufvudsak fruktens skulptur. 
Med T. phymatocarpum öfverensstämmer den däremot 
mest till bladens form och tandning samt deras konsistens, 
äfvensom till fruktens kraftigt framträdande åsar och grofva 
taggutskott: 
f. albiflorum KJELLM. 
T. phymatocarpum f. albiflora F. R. KJELLMAN, 
Asiatiska Beringssundstraktens fanerogamflora i Vegaexped. 
vetenskapl. iakttagelser. I (p. 505), 1882. — T. phymato- 
carpum f. albiflora N. Hanrz p. p., Fanerogamer og Kar- 
planter fra Nordost-Grönland c. 78? — 70? n. br. etc. i Med- 
delelser om Gronland, Heft. 8. V. 1895. — T. phymato- 
carpum O. Exstam, Einige blütenbiologische Beobachtungen 
auf Spetsbergen, Tromso Museums  Aarshefter. 20, 1897. 
A forma primaria prsecipue differt ligulis marginalibus 
albis, extus stria roseo-purpurea (rarius olivaceo-purpurea) no- 
tatis, interioribus albidis. Caeterum staminibus flavidis pol- 
line omnino carentibus styloque viridescente fuscohispidulo, 
involucris, fructibus foliisque cum forma primaria congruit. 
Utbredning. 
O.-Grönland: Sabine-ón (C. CopELAND & A. PanscH, 1869—70); Mac- 
kenziebukten (K. A. G. Greptn, 195/500, H. St.); Jamesons land (N. 
Hartz, 18 ?/s 91, H. Hafn.). 
