H. DAHLSTEDT, STUDIER ÖFVER ARKTISKA TARAXACA. 17 
blommornas skiftning i denna färg, dels genom den här mera 
framträdande gula färgen hos standarknapparna, men äfven 
här kan färgen draga mer eller mindre i rödt. 
För öfrigt råder en viss korrelation mellan blommans 
färger och örtståndets. Ju mera rent hvit blomfärgen är, 
desto mera rent rosenröd är kantblommans undersida och 
desto lifligare blir den röda färgen på bladskaft, bladens me- 
delnerver och på korgskaftens bas. Däremot ju mera blom- 
färgen närmar sig gult, desto dunklare och orenare bli fär- 
gerna på kantblommornas utsida, på bladskaft och korgskaft. 
Hos hufvudformen af T. areticum, som har bleka, hvitgula 
korgar, är brämets utsida, såsom jag förut nämnt, mer eller 
mindre olivgrön till grågrön med allt mera tilltagande drag- 
ning i rödviolett mot dess öfre del. Bladskaften och holk- 
skaftens bas sakna här i allmänhet hvarje spår af rosenröd 
eller violett färg. 
Ett alldeles liknande förhållande synes råda hos T. hyp- 
areticum. 
Huruvida dessa fargformer aro att betrakta som kon- 
stanta raser eller blott individuella modifikationer, kan likval 
endast afgöras genom odling. Möjligt ar, att man har har 
att göra med samtidigt pa olika punkter uppträdande muta- 
tioner. I Östra Grönland synas hvitblommiga former ej vara 
sällsynta bland de vanliga blekt hvitgulblommiga. Vid Konyam- 
bay var en hvitblommig form allmän pa en strandslätt en- 
ligt KJELLMAN, som härifrån ej omnämner den gulblommiga 
formen, hvilken han knappast kunde ha förbisett, da han ju 
förut funnit den pa Spetsbärgen m. fl. st. Har synas hvit- 
blommiga exemplar vara sällsynta. Att döma af herbarie- 
exemplar torde de flesta tillhöra den blekgula hufvudformen; 
endast nagra fa dar insamlade individ tendera at den hvit- 
blommiga. I den mig tillgängliga litteraturen om Spetsbär- 
gen finner jag endast EksTAM uppgifva färgen såsom hvit. 
I alla öfriga afseenden, nämligen till holkens och holkfjällens 
form och utseende, frånvaro af frömjöl, fruktens form, färg 
och skulptur samt bladens beskaffenhet öfverensstämmer den 
fullständigt med hufvudformen. 
Taraxacum hypareticum spec. nov. 
Radix elongata crassiuscula — crassa, in rhizoma sepe 
sat longum et + divisum validum abiens. 
Arkiv för botanik. Bd 4. N:o 8. 2 
