H. DAHLSTEDT, STUDIER ÖFVER ARKTISKA TARAXACA. 23 
T. phymatocarpum F. BUCHENAU u. W. O. Fock, Bota- 
nik (Gefässpflanzen) der 2 deutschen Nordpolfahrt von Kapt. 
KorpEwav, 1869—70 (pro parte) — T. phymatocarpum 
J. LANGE, Consp. flore groenlandiez, 1880, p. 94 (saltim p. 
max. p.). — T. phymatocarpum L. KorpERUP ROSENVINGE, 
Andet tilleg til Gronlands Fanerog. og Karsporeplanter, 1892, 
p. 695. — T. phymatocarpum P. DusÉN, Zur Kenntnis der 
Gefüsspflanzen Ostgrónlands i Bih. till Kgl. Vet. Akad. Handl. 
B. 27. Afd. III. N:o 3, 1901. — Phymatocarpum taraxa- 
coides J. VAHL in sched. 1836. 
Radix crassiuseula in rhizoma breve crassum abiens. 
Folia vulgo parva anguste lingulata, spathulato-lingulata 
— lineari-lanceolata subintegra — sparsim et minute dentata, 
interiora sepe + sinuato-dentata v. late et breve lobata sub- 
obtusa, lobo terminali brevi — sat longo triangulari-hastato, 
viridi-livescentia, in nervo mediano sepe + purpureo-v. roseo- 
colorata, sat firma, glaberrima, petiolis sat angustis et + 
longis purpureo-v. vinoso-coloratis. 
Pedunculi 1—3 (raro plures usque 7) graciles, florendi 
tempore folia squantes v. iis paullo — subduplo longiores, 
deflorati iis duplo — triplo longiores, basi + vinoso- superne + 
cupreato-colorati. 
Involucra brevia parva, nigricantia, 9—14 mm. longa, 
5—8 mm. lata. 
Squame exteriores adpresse pauce, infime + ovate, in- 
termedize + ovato-lanceolate et summ: + ovales, + acumi- 
natz, apicem versus sepe + purpureo-colorate, interiores late 
lineari-lanceolatz, in apicem obtusum — obtusiusculum, parum 
coloratum attenuate. 
Calathium parvum convexulum, 17—20 mm. diametro. 
Ligule flavescentes (?), marginales sat late, breves, pa- 
rum excedentes, cum tubo (subinflato) 8,7 —9 mm. longs, 2 
mm. late, dorso stria inferne olivaceo-fusca (medio vulgo 
parum conspicuo), superne + rosea colorate. 
herbarium befintlig Taraxacumform, tagen af F. AHLBERG vid Knudshö pa 
Dovre 1870. Samma form är sedermera insamlad vid Vaarstihö pà Dovre 
1896 af J. Horwsor. Denna form har -emellertid intet att göra med T. 
phymatocarpum. Säväl i bladens tandning som holkfjällens form af- 
viker den betydligt frän densamma, men har däremot i detta liksom i an- 
dra afseenden en högst påfallande likhet med T. Pacheri C. H. ScHuLTz 
*Reichenbachii HuTER fran Tyrolen. Med denna torde den vara, om ej 
identisk, sà ätminstone mycket nära beslüktad. Till denna fräga hoppas 
Jag emellertid i annat sammanhang fä tillfälle att äterkomma. 
