H. DAHLSTEDT, STUDIER ÖFVER ARKTISKA TARAXACA. 25 
att han ansåg den bilda typen för ett eget släkte. Han kal- 
lade den nämligen pa växtetiketter (i Köpenhamns Univ. bot. 
museum, 1836) for Phymatocarpum taraxacoides. Detta 
var visserligen att tillmäta dess karaktärer en alltför stor be- 
tydelse, och Vant frängick sedermera denna åsikt; men 
hans förfarande är mycket betecknande för formens säregna 
ställning. 
Till fruktens karaktärer kommer dessutom korgens ge- 
nom blomdelarnes utbildning särdeles karaktäristiska ut- 
seende. Blomkorgens färg synes vara ljust gul, dock mör- 

Bild 4. Taraxacum phymatocarpum J. VaHL.; 1 inre blad, 2 och 3 ytter- 
blad af olika individ, naturlig storlek. — 4—6 yttre och 7 inre holkfjäll i 
ordning utifrån och inåt, 2 gånger förstorade. — 8 frukt med spröt och 
pappus, 4 gånger förstorad, och 9 frukt, 7 gånger förstorad. 
kare än hos T. arcticum.f. prim. Till formen är den något 
hvälfd med högst 20 mm. i genomskärning till följd af de 
korta och breda, öfver innerfjällen föga utskjutande, kant- 
blommorna. Det mest karaktäristiska är emellertid ståndar- 
knappsröret (Bild 1; 1) med sina väl utvecklade och rikligt 
pollenfyllda knappar. Röret är ungefär ”/s af längden hos 
kantblommornas bräm: i de inre blommorna framträder det 
ännu mera genom den här betydligt svagare utvecklingen af 
brämet. I en fullt utslagen" korg komma sålunda ständar- 
$ 
