H. DAHLSTEDT, STUDIER ÖFVER ARKIISKA TARAXACA. 33 
som den tydligen afser ej fullt mogna frukter. Hos de origi- 
nalexemplar, jag sett af densamma, äro bladen elliptiskt af- 
länga, nästan helbräddade eller endast försedda med obetyd- 
liga tänder. Men dä äfven hos de förut nämnda samma blad- 
form ej sällan kan anträffas i rosettens nedre del, och dä Turc- 
ZANINOW själf om sin form säger: »foliis ... nunc integerrimis 
nunc parce subsinuato-dentatis (runcinatisve)», tvekar jag ej att 
anse den identisk med såväl T. nivale LGE som med den 
arktisk-sibiriska formen, synnerligast sedan jag sett ARNELLS 
exemplar fran Jenisei, hvilkas blad till sin form likna dem 
hos T. glabrum, till sin flikighet däremot de öfriga bada 
formernas. I öfriga afseenden stämma TURCZANINOWS exem- 
plar liksom Altaiexemplaren fullkomligt med de bada andra. 
Mähända kunna äfven dessa bäda former representera en 
särskild ras. Den afvikande bladformen kan tyda därpa. 
C. RAUNKIER har redan päpekat, att det inom ätskilliga 
Taraxacum-arter helt säkert gifves smärre enheter, utmär- 
kande sig genom konstanta bladformer, och det är möjligt, att 
dessa här antydda smärre olikheter äro uttryck för dylika en- 
heter. Men den nagot afvikande bladformen hos de nyss- 
nämnda exemplaren af T. glabrum kan dock bero pa andra 
omständigheter, hvilka jag har vill papeka, da de ha en viss 
betydelse for en riktig uppfattning af arterna inom slaktet. 
I systematiken har nämligen oftast alltför ringa hänsyn tagits 
till de stora olikheter i bladform och bladens inskärningar, 
som förekomma hos en och samma art icke blott med hänsyn 
till en individs olika äldersstadier utan äfven med afseende 
pa dess förhällande under de olika ärstiderna. Dessa väx- 
lingar i bladform, kombinerade med skilda lokalers och andra 
yttre agentiers speciella inverkan, pätrycka de olika individen 
en vid första päseendet högst skiljaktig prägel. 
Under sin lifstid liksom under de olika skedena af vegeta- 
tionsperioden har hvarje individ salunda att uppvisa en serie 
i hvarandra ófvergàende bladformer, fran de enkla och hela 
bladen, sadana de först äro utbildade hos groddplantan, 
och hvilka äfven normalt uppträda pa varen, till de för 
hvarje art typiska, mer eller mindre inskurna, vid blomningen 
normalt utvecklade bladen. Ju äldre eller kraftigare ett in- 
divid ar,i desto talrikare antal äro vid blomningen de typiska 
bladen förhanden. Hos unga eller svagare exemplar före- 
finnas de däremot vid samma tid i mindre antal, eller saknas 
Arkiv für botanik. Bd 4. N:o 8. 3 
