2 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 4. N:0 10. 
skildt i trakterna af Borgholm och Resmo, Gotland besöktes 
1904, hvarvid särskildt Visbytrakten och Hemse undersöktes, 
Dalarö 1899, Väddö 1901, där hufvudsakligast Edebys om- 
gifningar undersöktes!, och Åland 1898, hvarest jag gjorde 
många fynd i trakten af Mariehamn och vid Bomarsund. 
Då sålunda endast ett par ställen på hvarje ö blifvit när- 
mare undersökta, är det tydligt, att förteckningen på ceci- 
dierna måste vara ganska ofullständig. Att anställa en jäm- 
förelse mellan de olika öarnas cecidierikedom torde därför 
vara för tidigt. Jag fick dock den uppfattningen, att Got- 
land var fattigare på gallbildningar än Öland eller Åland. 
Skulle så verkligen vara förhållandet, torde detta bero på 
Gotlands större afstånd från fastlandet. Som jag i en före- 
gående uppsats antydt”, utbreda sig de cecidiebildande insek- 
terna säkerligen ganska långsamt, långsammare än sina resp. 
värdväxter. Särskildt torde en större vattenyta lägga ett 
betydligt hinder i vägen för deras utbredning. Med den rela- 
tiva cecidiefattigdomen på Gotland synes den omständigheten, 
att, enl. välvilligt meddelande af Herr E. MJÖBERG, på 
Gotland endast 3 Carabus-arter äro funna, öfverensstämma, 
då däremot 8 arter äro funna på Öland och 6 arter på Åland 
(enl. GRILL, Catalogus Coleopterorum). I sammanhang här- 
med kan också nämnas, att jag ej lyckats påträffa något 
Coleopterocecidium på Gotland, då jag däremot på Öland funnit 
ej mindre än 8 stycken. Curculioniderna äro som bekant då- 
liga flygare, hvarför de gallbildande arternas utbredning 
torde försiggå ganska långsamt, steg för steg. Antager man 
med JOHANSSON”, att Gotlands flora till största delen in- 
vandrat söderifrån, delvis öfver Öland, är det naturligt, att 
antalet af cecidier skall vara mindre på Gotland än på Öland. 
Slutligen kan påpekas, att ett liknande förhållande synes råda 
beträffande parasitsvamparna, som på Gotland synas vara 
sällsyntare än på Öland. 
En ingående undersökning af gallbildningarnas utbred- 
ning på de baltiska öarna kunde möjligen lämna något bi- 
drag till lösandet af frågan om Östersjööarnas landförbindelse 
’ Då i det följande som lokal uppgifves Väddö, menas alltid Edeby, 
för så vidt ej någon annan lokal särskildt anföres. 
^ G. LAGERHEIM, Zoocecidien vom Feldberg, p. 338 (Mitt. d. Badisch. 
botan. Ver. 1903). 
* K. JOHANSSON, Hufvuddragen af Gotlands växttopografi och vaxt- 
geografi, p. 88 (K. Sv. Vet.-Akad. Handl. Bd. 29, 1897}. 
