T. GUSTAFSON, BIDR. TILL HÖKENSÄSBYGDENS MOSSFLORA. 5 
Den märkligaste af omrädets nordiska former ar emel- 
lertid Tortula latifolia (Hmpw.) LINDB.! som anträffats vid 
Mullsjö i Nykyrke socken. Dess utbredning i Skandinavien 
omfattar eljest, sa vidt jag känner, endast de egentliga fjäll- 
trakterna, där den hufvudsakligen tillhör regio alpina; i Sverige 
nar den sin sydgräns i Jämtland. Vid första päseende synes 
den val därför pa nämnda lokal, som är belägen pa åtskilliga 
tiotal mils afstand fran närmaste kinda fyndort, böra anses 
som en glacial relikt. Flera omständigheter motsäga emel- 
lertid en dylik åsikt. Arten i fråga är nämligen påträffad vid 
en vägkant inom en obeständig formation af recenta kolonister, 
och till på köpet är lokalen belägen i en skärning, som upp- 
tagits vid järnvägens anläggande. Allt detta ger vid handen, 
att en relikt här omöjligen kan föreligga, och det synes då 
ej återstå något annat än att antaga en nyligen skedd sprid- 
ning från artens nuvarande utbredningsområde. I själfva 
verket äro fall, då en spridning af mossporer med vindens 
tillhjälp ägt rum på mycket stora afstand ej okända. Sa an- 
föras af SERNANDER? flere fynd af mossor långt utanför deras 
egentliga utbredningsområde, hvilka endast synas möjliga att 
förklara på detta sätt. De viktigaste af dessa må för jäm- 
förelses skull här i korthet vidröras. Anthelia nivalis, som 
eljest hufvudsakligen förekommer i regio alpina har af H. 
Lindberg blifvit påträffad vid en dikeskant vid Lojo i Nyland 
och af R. Hult på en under bildning varande strandäng vid 
Kemi älf. Åtminstone den förra af dessa lokaler tyder på en 
en spridning med vindens tillhjälp på 10-tal mil. Aongstroemia 
longipes, likaledes alpin och förut endast funnen på Dovre, 
har af J. Lindén anträffats »på tillandningar af Mustasaari i 
Vuoksen» och af Norrlin på en holme i Visijärvi under om- 
ständigheter, som tyda på en senare invandring. Om det 
nämnda fyndet af Tortula latifolia, såsom väl synes nödvän- 
digt, får förklaras på samma sätt, ger det onekligen en god 
hållpunkt vid bedömandet af vindens effektivitet som sprid- 
ningsmedel för mossporer. 
' Bestämningen har godkänts af lektor H. W. ARNELL, som godhets- 
fullt granskat densamma. 
* R. SERNANDER: Den skandinaviska vegetationens spridningsbiologi. 
Upsala 1901. pg. 396. | | 
