16 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 4 N:O 18. 
del har en liten cell afsöndrats. Smataggarna kunna vara 
langre och kortare och en bland de längsta var 0,165 mm. i 
vanlig riktning. Deras basdel har tjock vagg utat, och deras 
fria del, som är smäcker, men i änden tilltrubbad. ar till 
största delen vaggfylld. Da man aflägsnar sig fran blad- 
spetsen, finner man allt färre och kortare smätaggar, ju 
längre fran spetsen man undersöker bladkanten, och langt 
ofvanom bladets midt upphöra alla smätaggar att finnas till. 
Pa axfjällens öfre, utdragna del finnas i kanterna tämligen 
glest sittande smataggar, som allmänt aro kortare än bladets, 
ha en särdeles smäcker, men utstående fri del samt en slut- 
tande basdel, hvilket blir möjligt, emedan den i nedre änden 
är föga högre än närmaste hudcell men i den öfre betydligt 
högre än denna. Alla småtaggar saknas på skärmfjällens 
nedre del. På stammen mellan axen finns en och annan 
småtagg, som har kortare och trubbigare fri del än bladets 
småtaggar. För öfrigt är strået alldeles obeväpnadt. 
Carex riparia Curt. Företrädesvis i bladets öfre del 
sitta småtaggar på dess kanter. Småtaggarna ha 1 vanlig 
riktning 0,13 mm:s eller mindre längd och äro riktade mot 
bladspetsen. De likna b. i fig. 20 hos trichomerna ! eller ha 
en bakät starkt sluttande basdel, fràn hvars främre, öfre hórn 
den helt vaggfyllda, hvassa fria delen utgår. Dock bör det 
anmärkas, att hos denna art basdelens höjd ar större fram- 
till saväl som baktill än hos C. rostrata. Pa bladets rygg- 
nerv äro smataggarna fa och mindre. Allra minst utveck- 
lade äro de småtaggar, som befinna sig på den hvassa strå- 
kanten. Dessa ha nämligen en mycket kort, i änden van- 
ligen trubbigt afrundad fri del. 
Phacelia tanacetifolia Benth. Pa stjälk, blad och foder- 
flikar finnas 2 sorter encelliga har. Den ena sorten, som kan 
bli 1,5 mm. lang, ar utdraget kägelformad med utvidgad, 
0,23 mm. bred eller bredare bulbus, medan håret 0,3 mm. 
fran basen blott ar 0,066 mm. bredt. En krans af hudceller 
sta upp kring nedre delen af bulbus. Pa stjälken sta de 
långa håren glest och äro rätt tjockväggiga, men pa blad- 
skifva och foder ha de tunnare väggar. Den andra sorten 
(fig. 7), som knappt är mer än 0,2 mm. lang, ar nedat jäm- 
forelsevis vid, 0,025 mm. bred vid basen, och därpå hop- 
* P. G. E. THEORIN. Om trichomerna hos några gris och halfgräs. 1902. 
