237 



ledet i dem i Flugt med den allerede dannede. Samtidig med 

 Dannelsen af det første sekundære Hadrom optræde enkelte Scle- 

 renkymceller i Marven; dennes midterste og störste Del omdannes 

 omsider til et tæt Stvrkevæv, hvis fortykkede og forvedede Celler 

 have simple Porer, men i dens Periferi, altsaa lige indenfor Hadrom- 

 cylinderen forbliver et Væv ufortykket, som partivis bestaar af 

 stivelseførende Celler. 



I det hele og store afviger Tinosporas snorformede Luftrødder 

 altsaa ikke fra den normale Kodbygning, uden netop i dette ene, 

 at en Endoderm ikke er udviklet; dens ledende Elementer af det 

 sekundære Væv ere, som i Almindelighed hos Lianer og i Overens- 

 stemmelse med Stængelens, meget vide ^). 



M Stængelens og Bladenes Anatomi ere endnu uundersøgte for denne 

 Arts Vedkommende, men don er ikke i væsenlige Punkter afvigende 

 fra Tinospora cordifolia Miers. Vi have en ægte Lianstruktur for 

 os, og jeg vil her nöjes med at henvise til Bemærkningerne om den 

 nys nævnte Art hos Solereder [Syst. Anat. d. Dikotyl., 1899; pag. 

 45 ff.]. I Bladenes og Stængelens Epidermis er der meget smukt 

 udviklede Kalciumoxalatkrystaller i hver eneste Overhudcelle; Tino- 

 spoj'a-Stængelen er jo ejendommelig ved de tætstillede, langt frem- 

 ragende Vorter, der i Spidsen bære Korkdaunelser, ikke ulig en lille 

 4- eller 5-straalet Stjerne ; T r e u b [Ann. du jardin bot. de Buitenzorg, 

 vol. Ill, 1883, p, 81] opfatter Volterne soraLenticeller: som saadanne kunne 

 de efter min Mening ikke opfattes: de udvikles som emergensagtige Pro- 

 tuberanser paa de unge Skud, ere helt grönne og bære i Begyndelsen 

 en lille Gruppe af Spalteaabninger paa deres Top: paa Stængelens 

 øvrige Overflade findes ellers ingen Spalteaabninger. Aandehulerne 

 ere meget smaa. Forend disse Vorter anlægges, bestaar Stæugelbarken 

 af temmelig smaa, isodiametriske, klorofylførende Celler, der yderst 

 ude, under Epidermis, erstattes af et tydeligt Kollenkym, som kun af- 

 brydes ved de allerede paa dette Stadium noget fremhvælvede Spalte- 

 aabningsgrupper. De inderste, grönne Barkceller begynde snart at 

 strække sig ret betydelig i radial Retning samtidig med, at de deles 

 ved hyppige, centripetalt opstaaende Tangentialvægge : Barken voxer 

 paa en Maade sekundært ved Delinger i sine indre Partier. Denne 

 Sekundærvæxt er dog særlig stærk under Spalteaabningerne, og paa 

 denne Maade dannes de langt fremspringende Vorter. Naar senere 

 hen den subepidermale Peridermdannelse begynder, kommer den der- 

 ved dannede Kork ogsaa til at beklæde Vorternes stejle Sider. Paa 

 dette Tidspunkt dannes der en særlig mægtig Korkmasse paa Vortens 



