241 



rødderne. Paa Bladundersiden ser man ved Pladens Basis to secer- 

 nerende Kirtler, en paa hver Side af Midtribben. De fungere kun 

 i Bladets yngre Stadier; senere blive de brunlige, og deres Hulhed 

 fyldes af et amorft Sekret, hvori ofte Smuds- og Støvpartikler eller 

 Svampesporer og -mykelier ere tilstede i rigelig Mængde. 



Nektariet har Form som en relativ vid, men kort, cylindrisk, 

 vinkelret paa Bladfladen ind i Bladkødet gaaende Fordybning med 

 hvælvet Bund. Den er beklædt med en af tyndvæggede, radial- 

 strakte Celler dannet Epidermis, der i det mindste tilsyneladende er 

 en Fortsættelse af Bladundersidens. Vævet, hvori dette Nektarium 

 er indsænket, det sekretberedeude Parenkym, er meget tyndvægget; 

 Cellerne slutte til hinanden uden Mellemrum, ere forsynede med 

 temmelig store, midtstillede Cellekærner, men have intet Klorofyl. 

 Flere af dem ere noget större end de andre og indeholde som saa 

 mange andre Celler i Mesofyllet Eafider, der som bekendt ere 

 ejendommelige for Marcgraviaceerne. Hele det sekretberedende Tæv 

 afgrænses fra det det omgivende Luftvæv ved et noget uregelmæs- 

 sigt Lag af forvedede, tykvæggede, grovt porede Celler. 



Nogen Tid efter at Bladene ere anlagte, omtrent naar de ere 

 c. 2 Mm. lange og endnu dannede af ganske ensartet, meri- 

 steraatisk Væv, hvori allerhöjst enkelte Steder Anlæggene til 

 Ledningsstrængene udpræges, anlægges Nektarierne. Tager man 

 Snitserier gennem Marcgi^avia-Sknååenes nøgne Endeknopper og 

 klarer Snittene gennem de i Knoplejet sammenfoldede Bladpladers 

 Basalpartier i Klornatron, finder man efter nogen Søgen unge og 

 yngste Nektarieanlæg. Det sekretberedende Væv dannes først; det 

 udpræges som et rundagtigt Yævkomplex af Bladets Grundvæv og 

 giver sig ved opmærksom Betragtning tilkende ved Cellernes uordnede 

 Arrangement i Modsætning til de øvrige omgivende Bladvævceller, 

 der her som i andre, ganske unge Blade ere ordnede i temmelig 

 regelmæssige Lag. Idet nu Bladet ved Strækning og tildels ogsaa 

 ved Taugentialdelinger voxer i Tykkelse undtagen netop lige over 

 Sekretvævets Midte, bliver der her dannet en brøndlignende For- 

 dybning, Nektariegruben [Tab. ix, Fig. 5,, som udklædes med den tynd- 



