_ 228 



gennem Blomsterstilken umtrent til dennes Grund. Af Blomster- 

 stilkens Karstrenge, som ses i Fig. 5, gaar a og 6 ud i Biosteret, 

 medens r løber op i Frugtknudens Rygsømme. 



Som det ses i Fig. 5, er der i Blomsterstilk-Kanalernes indre 

 Hjørne en dyb men meget smal Fure, nf\ i den yder.ste, mod 

 Kanalerne vendende Del af Furerne, slutter disses Sider næsten 

 ganske samman, medens de i den inderste Del viger mere eller 

 mindre fra hinanden, hvorved der dannes en meget snever Kanal: 

 disse Furer fortsættes op paa Frugtknuden paa dennes Bugsømme, 

 Fig. G og 7, ///"; her er Hudcellerne paa Furernes tætsluttende Rande 

 forsynede med Papiller, der griber ind mellem hverandre, og hvis 

 Overflade er udstyrede med Kutikularstriber, hvilket iøvrigt ogsaa 

 er Tilfældet med Overfladen af Frugtknudens øvrige Hudceller. 



Hos adskillige Liliaceer, f. Eks. Anthericum, Ornit/iogaluni og 

 Allium, findes der i hver af Frugtknudens Skillevægge en honning- 

 dannende Vægkirtel eller Septalkirtel. Som Tværsnittet i Fig. 7 

 viser, findes der ogsaa saadanne Kirtler hos M. biflora. I den 

 mellemste Del af Frugtknuden er disse Kirtler ganske indelukkede 

 (Fig. 7, n); i den øverste Del af Frugtknuden kommer de derimod 

 frem til Overfladen og munder ud i de ovenfor omtalte Furer 

 (Fig. 7, ni). Jeg har ikke hos ^J. biflora haft Lejlighed til at under- 

 søge, hvorledes det her forholder sig med Honningafsondringerne i 

 Vægkirtlerne ; men der er ikke nogen særlig Grund til at tvivle om. 

 at Honningen her, ligesom hos de andre Liliaceer med Vægkirtler, 

 løber ned gennem Furerne paa Frugtknudens Bugsønmie til Frugt- 

 knudens Grund og derfra videre ned i Blomsterstilkens Kanaler, til 

 hvis Bund de nævnte Farer jo fortsættes. Honningen vil saaledes 

 samles paa Bunden af Kanalerne: men da disse er 10—18 Gtm. 

 lange og tillige ganske snævre, kan kun meget langsnablede Insekter 

 naa Honningen; jeg formoder derfor, at vi i de foran skildrede 

 Bygningsforhold maa se en ejendonmielig Tilpasning til Bestøvning 

 ved langsnablede Insekter, formodentlig Aftensværmere; det bør i 

 denne Sannnenhæng bemærkes, at Blomsterne er fuldt aabne om 

 Natten og paa Grund af deres skinnende hvide Farve meget iøjne- 

 faldende. Lindley skriver (I.e.): „Perianthium .... per plures dies 

 aj)ertum, nec noctu clausuni, ut saepe hujus ordinis mos est". Jeg 

 vil tillige minde om, at vi fra M. biflora' s Hjemstavn, Mejiko, kender 

 i det mindste én Plante til, som har et Blosterrør, der i Længde 

 omtrent svarer til M. biflora's Kanaler, nemlig Mirabilis lonyiflora. 

 hvis Blosterrør kan blive indtil 14 Gtm. langt og maaske endnu 



