Blomsterne ere samlede i Spidsen af de svagt grenede eller 

 ugrenede, med skælformede Lavblade sparsomt besatte, glatte, 

 trinde, blege Stængler i centripetale Stande bestaaende øverst af 

 3 — 5 Hanblomster, underneden hvilke et lignende eller lidt ringere 

 Antal Hunblomster, som i aaben Tilstand ere tre à fire Millimetre 

 i Diameter, befinde sig. 



I de yngste af mig undersøgte Hunblomster var Perigonet 

 forlængst færdig dannet, medens Blomsteraxens lavt kuppelformede 

 Spids endnu ikke var dækket af Karpelanlæg; rudimentære Støv- 

 dragere har jeg ikke fundet. Frugtbladene anlægges ligesom hos 

 Ranunculus og Myosurus i Skruelinie, medens Perigonbladene 

 danne to tretallige, alternerende Kranse. Ved Delinger i Periblem- 

 lagene skydes Karpelanlægets Spids frem, ganske som vi se det 

 andre Steder, og det antager snart Form af en tyk, buttet Ske- 

 spids, idet det krummer sig noget opad og udhules; Ventraldelen 

 skyder sig frem lidt senere; den repræsenterer den af tyske 

 Organogenetikere saakaldte ,,Saal", og Længdesnittet gennem dette 

 Udviklingstrin frembyder (Tab. VI Fig. 11) en vis Lighed med 

 Anlæget af en med sit Støtteblad noget sammenvoxen Axelknop. 

 Den videre Udvikling forløber nu paa den Maade, at Frugtbladets 

 Dorsalspids {a i Fig. 11) bojer sig mere og mere ind over Saalen, 

 hvis øverste Del lidt efter lidt bliver til Æganlæget; i Stedet for 

 at voxe lige ud eller op, krummer Spidsen sig tværtimod nedad og 

 voxer ned tæt langs Ryggen af det efterhaanden sig mere og mere 

 udviklende Æg (Figg. 13, 15, 16, 17, 18). Naar Dorsalspidsen 

 (a i de nævnte Figurer) har uaaet næsten helt ned til Æganlæggets 

 Basis , begynde Saalens Epidermisceller at voxe noget ud , saa at 

 der dannes et lidet, papilløst. hælformet Fremspring {h i Figg. 12, 

 13, 16, 18); naar Frugtbladsspidsen har naaet dette, stanser dens 

 Væxt, men den voxer ikke sammen med Saalen ; der vedbliver at 

 være, selv i den helt udviklede Støvvej, en snæver Aabning ind i 

 Frugtknudehulheden, og meget ofte blive de Celler, der indramme 

 denne Munding, temmelig papilløse , saa at de uvilkaarlig kunne 

 minde om et basalt, noget rudimentært Støvfang (Figg. 2 a, 6 og 6) ; 



