30 ARKIV FOR BOTANIK. BAND 13. N:o 2. r 
nadstiden. Dessutom utveckla sig ej alltid kapslarna ordent- 
ligt, utan en hel del skrumpna ihop fóre mognaden. Pä grund 
häraf tyekes mössan blifva kvarsittande längre tid, àn eljest 
skulle varit förhällandet. Sälunda har jag iakttagit móssan kvar- 
sittande à exemplar samlade i juli 1836 i Sala samt några 
stycken à exemplar från Borgholm, samlade sa sent som den 
5, 1875. A andra sidan har jag à exemplar, samlade den 
»/. 1879 vid Sala, sett utvecklade kapslar med de flesta 
locken affallna, under det att à de ofvan omtalade exemplaren 
från Borgholm af den */, 1875 alla locken voro kvar. Likaledes 
sutto locken kvar pà de tvenne kapslarna, som funnos à ett 
exemplar, taget i juli 1896 vid Huskvarna. ARNELL! uppgifver 
fruktmognaden till april och fórsta hälften af maj. Ofvan om- 
nämnda exemplar tyda dock pa, att den sträcker sig ett godt 
stycke in i juni mànad. 
Anomodon longifolius àr en art, som 1 vàrt land varierar 
synnerligen mycket. Stundom är alla grenar grofva och jàmn- 
tjocka men relativt korta (f. crassior); än kunna alla grenar 
vara smala och bilda en jämntjock matta. Ibland är stammen 
krypande och grenarna rätt korta, då arten får en viss likhet 
med Leskea nervosa, från hvilken den stundom äfven mikro- 
skopiskt kan vara nog så svår att skilja. Grenarna sluta stun- 
dom i långa flageller (f. flagellata). Någon gång träffar man 
på en form med något ensidigt böjda blad (f. subfalcata). MILDE? 
omnämner en var. pumilus utan någon beskrifning. Någon så- 
dan form finnes ej i MILDES herbarium, som bevaras i Riks- 
museet. Däremot finnas i flere exemplar en var. minor och 
är det säkerligen denne, som åsyftas, isynnerhet som MILDE all- 
tid var noggrann med att i sitt herbarium inlägga exemplar 
af alla former. MıLDes originalexemplar af var. minor äro intet 
annat än lågväxta exemplar, sådana som man anträffar litet 
hvarstädes. MILDE omnämner ej formen i sin Bryologia sile- 
siaca. LIMPRICHTS” beskrifning pa var. pumilus stämmer ej 
med MILDES exemplar. 
Anomodon longifolius föredrager alltid skuggiga ställen 
i löfskog. Bäst utvecklad förefaller den att vara på de fuktiga 
väggarna af skrefvor i kalkberg, där den stundom kan täcka 
ytor om flere kvadratmeter med en tjock matta. Mera sällan 
! ARNELL ], sid. 96. 
? MILDER 2, sid. 122. 
* LIMPRICHT, del II, sid. 778. 
