ARKIV FÖR BOTANIK. 
BAND 15. N:o 3. 
De svenska Equisetum-arterna och deras former. 
Af 
H. V. ROSENDAHL. 
Med 27 figurer. 
Meddelad den 10 jan. 1917 af A. G. NatHorst och C. LINDMAN. 
Vid bestämmandet af Hquisetum-arter och särskildt deras 
talrika former fordras att vara vàl fórtrogen med icke en- 
dast morfologiska utan àfven anatomiska karaktàrer, syn- 
nerligast som dessa senare àro mera konstanta och därigenom 
fór diagnosen ofta betydelsefullare àn de fórra. Med anled- 
ning häraf kommer i denna uppsats efter en kortare inledande 
karakteristik att àt dessa inre karaktärer ágnas en viss upp- 
märksamhet vid redogörelsen för de sárskilda arterna. 
Sasom bekant äro Equisetum-arterna perenna órter med 
djupt liggande rotstock, som afgifver talrika, uppräta grenar, 
hvilka hos flera arter (E. arvense, silvaticum, maximum, palustre, 
-hiemale, litorale) ofta äro ledstycke efter ledstycke knölformigt 
ansvállda. Från spetsen af dessa grenar utgå tätt under 
jordbrynet vanligen flera assimilationsskott. Den ofvanjor- 
diska stammen är ettårig eller mindre ofta flerårig, enke] 
eller oftare grenad, mer eller mindre djupt räfflad och ledad. 
Hvarje led bär kransställda blad, som förenas till en cylindrisk 
slida, som i regel är tätt ansluten, undantagsvis (Z. silvaticum) 
från basen eller (E. hiemale var. Moorei, arvense) endast 
upptill vidgad. Slidan omsluter den nedersta delen af när- 
mast öfversittande mellanled (internodium) och äger upptill 
ett mot bladen svarande antal tänder, hvilka vanligen äro 
Arkiv för botanik. Band 15. N:o 3. 1 
