ROSENDAHL, DE SVENSKA EQUISETUM-ARTERNA, 3 
med en engen skyddsslida. Enär endodermiscellerna äro 
synnerligen sköra, låter hvarje med en yttre gemensamhets- 
slida försedd mellanled vid en lindrigt utförd vridning upp- 
dela sig i en yttre och en inre cylinder, hvilket förhållande 
tjänar till särskiljande af vissa arter. 
Grenarna, när sådana finnas, framträda ur slidbasens 
fåror och äro i regel kransställda samt af samma antal som 
slidtänderna, med hvilka de 
alternera. De äro smalare, ha 
färre åsar och slidtänder än 
stjälken och kunna äfven visa 
andra afvikelser från denna. 
Deras nedersta bladslida (gren- 
hylle, cchreola) afviker till ut- 
seendet frän de följande. Gre- 
narnas nedersta mellanled är 
ätminstone pä nedre delen 
af stjälken vanligen kortare, 
mindre ofta (E. arvense) betyd- 
ligt längre än motsvarande 
stjälkslida (inkl. tänder). 
Sporofyllen (Fig. 2) äro 
sexsidigt sköldlika, kransställda 
och samlade i ett terminalt ax, 
som upptill är antingen afrun- 
dadt (Hquiseta phaneropora) 
eller spetsigt (Zquiseta crypto- Fig. 2. Equisetum maximum La- 
pora). Nedanför detta sitter MARO. A azstjälk, a ring, B—E 
- IPC 2 sporofyll, F—G sporer med elaterer 
en rudimentàr, i kanten krusig (Cu. LuERsSEN). 
bladslida (ring, krage). Spo- 
rangierna, anlagda frän en grupp af celler, sitta till ett antal 
af vanligen 5—6 pà den mot axeln vànda undersidan af 
sporofyllen. De äro sácklika, ha encellagrig vágg utan ring 
och öppnas på insidan med en längdspricka. .Sporerna äro 
likformiga, talrika, klotrunda, föra klorofyll och äga två 
korsställda, trådlika, mot spetsen utvidgade, hygroskopiska 
elaterer. Prothallierna (Fig. 3) äro gröna, oregelbundet flikiga 
och i allmänhet enkönade. 
Equisetum-släktet är i den svenska floran representeradt 
af 10 (i Europa af 11) arter och en hybrid (Z. litorale eller 
E. arvense X fluviatile). Hos några af dessa (Equiseta home- 
