ROSENDAHL, DE SVENSKA EQUISETUM-ARTERNA, 7 
[Torne Ipm.: Karesuando och Jukkasjärvi s:nar allmän (Tu. C. E. 
Fries och S. MÅRTENSON 1910, Kirunatrakten allmän (H. G. SIMMONS 
1910); Lule lpm.: Stora Lule älfs källomräde allmän (H. J. Fropin 
1915); Lycksele Ipm.: Skalmodal, Amervardo (A. Heıntze 1913); Åsele 
Ipm.: flerestädes (A. HriNTZE 1913); Norrbotten: Pajala sn. allmän 
(S. Birser 1903), Rane sn. allmän (A. HzimNTZE 1909); Västerbotten 
(Tu. O. B. N. Krox 1889); Jämtland tämligen allmän (P. Orsson 1884); 
Härjedalen allmän (S. Bırser 1908); Dalarne allmän (C. INDEBETOU 
1879); Värmland allmän (G. E. Riwers 1888); Stockholmstrakten 
täml. allm. (1916); Närke allmän (C. HARTMAN 1866); Västergötland 
allmän (A. Rupsere 1902); Gottland flerestädes (K. Jomansson 1897); 
Öland allmän (M. G. Ssöstranp 1863); Småland: Kalmar làn allmän 
(M. G. Sıöstranp 1863); Skåne allmän (F. W. C. Arescnous 1881).] 
Sporalstrande former: 
Var. precor MıLoe. Axstjälk 10—30 cm làng, köttröd— 
blekbrun, vek, svagt räfflad och glatt, med tätt ställda slidor 
och stort, kort skaftadt ax; först efter sporspridningen ut- 
växa grenarna och samtidigt blir stjälken grön och sträf. 
Subvar. microstachyum nov. subvar. Spica 0,5—1 cm 
longa. Ax 0,5—1 cm långt. 
Västergötland: Toarps s:n, Ekäs (A. O. OLSON 1916). 
Subvar. nigricans nov. subvar. Vagine atre dentibus 
rufis. Stjälkslidor svarta med blekbruna tänder. 
Västergötland: Toarps s:n, Tokarpskogen (A. O. OL- 
son 1916). 
Var. serolinum MILDE. Axstjälk jämförelsevis sent fram- 
trädande, 30—40 cm läng, tidigt grön, sträf och grenig, med 
glest ställda slidor och litet, längt skaftadt ax. 
. Torne lappmark (Karesuando L. L. Lasrapius 1830) — 
Skäne. 
Forma polystachyum MıLoe. Ax talrika, små, utgående 
från grenspetsarna. Subforma patula Lurrss. (fig. 7). Ax- 
grenar uppräta. 
Dalsland: Örs s:n, Längebräcka (A. FRYXELL 1889). 
Var. robustum MILDE. Axstjälk intill 50 cm lång, gulaktig, 
endast i öfversta delen med 1—3 kransar af kraftiga, bäg- 
likt uppstigande, gulgröna och rikt förgrenade grenar, som 
nå mer eller mindre högt öfver axet. 
Torne lappmark: Pålnoviken (1910). Jämtland: 
Östersund (E. SPARRE 1913). Södermanland: Tosterö, Bress- 
hammar (C. LINDMAN 1903). 
