2 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 15. w:o 4. 
Vid mitt arbete med denna förteckning har jag erhållit 
värdefullt och välvilligt bistånd af ett flertal botanister, 
framför allt af prof. G. LAGERHEIM, prof. O. JUEL, prof. H. 
HESSELMAN och dr. N. SyLvEn, hvilka benäget låtit mig 
genomgå dels personliga samlingar dels under dem lydande 
institutioners herbarier. För öfverlämnandet af undersök- 
ningsmaterial och lokaluppgifter stannar jag dessutom i tack- 
samhetsskuld till fil. mag. K. Farck, prof. T. LAGERBERG, 
fil. mag. L. G. RoMErr, lektor J. A. O. SkArmay, fil. lic. 
T. VESTERGREN, tullförvaltare J. VLEUGEL, dr. R. Wesrt- 
LING och dr. T. Wurrr, Jag vill begagna tillfället att äfven 
här till samtliga få framföra mitt tack. 
Buitenzorg (Java) i juli 1916. 
Ett sekel och ett år ha nu förflutit, sedan Erras FRIES 
i sina Observationes Mycologice af år 1815 ur det gamla 
släktet Erineum utbröt och på en af dess förra arter, Eri- 
neum aureum, grundade svampsläktet Taphria. Han gaf på 
anförda ställe följande beskrifning af det nya släktet: 
»Thallus e floccis cespitosis globosis granulaeformibus non 
septatis foliis cupuleforme impressus. 
Genus maxime distinctum »— — — »Àn flocci sic dicti in 
hoc sporidia ®» 
Trots den nägot knapphändiga beskrifningen kan det 
icke ráda nägot tvifvel om, att han med denna verkligen af- 
såg släktet Taphrina. — FRIES ändrade 1825 Taphria till 
Taphrina — detta tack vare det pregnanta utseendet af den 
art T. aurea, som till en början utgjorde släktets enda repre- 
sentant. Härmed var alltså en stabil utgångspunkt gifven 
for vidare forskningar öfver hithörande, från Erineum-gall- 
bildningarna förut ej skilda svampar. 
Det ligger utom ramen för denna förteckning öfver sven- 
ska Taphrina-lokaler att ingå på en historik öfver släktets i 
fråga utforskande i allmänhet. 
Några antydningar om utvecklingen af kännedomen om 
våra svenska former af släktet Taphrina torde dock vara på 
sin plats. 
Det är egentligen först från och med C. J. JOHANSONS 
arbeten (1885—87), som kännedomen om Z7'aphrina-arterna i 
vårt land kan sägas datera sig. I tvenne tätt på hvarandra 
