BJ. PALM, SVENSKA TAPHRINAARTER. 3 
följande uppsater dels nybeskref, dels påvisade han som före- 
kommande i Sverige ett antal arter, framförallt alpina, sä- 
som T. alpina, T. carnea, T. nana, m. fl. Hans intressanta 
utredningar om Taphrinaceernas biologi och geografi förtjäna 
ock att särskildt framhállas; äfven här var han föregängs- 
mannen. 
Under de följande årtiondena finna vi talrika Taphrina- 
fynd förtecknade från olika delar af landet framför allt i 
uppsatser af ELIASSONS hand. Denne har äfven utförligt 
beskrifvit en art ur Sadebeckiella-gruppen. Vidare äro en hel 
del lokaluppgifter att hämta ur arbeten af HEDEMANN-GADE, 
FALCK, LAGERBERG och NSYLVÉN, LAGERHEIM, LINDFORS, 
SCHOTTE, TOLF, VESTERGREN, VLEUGEL, WIBECK och förf. 
De senaste åren är det emellertid JUEL vi ha att tacka 
för de värdefullaste och talrikaste bidragen. I ett flertal 
uppsatser har han meddelat viktiga uppgifter angående sär- 
skildt de på Betula förekommande arternas karakteristik och 
geografiska utbredning. Därjämte har JuEL ökat Taphrina- 
formernas antal med tvenne nya, tillhörande undersläktet 
Eutaphrina. 
Med de nedan beskrifna nya arterna uppgär antalet 
från vårt land kända arter af släktet Taphrina till 36, 
hvilken siffra icke torde öfverträffas af något annat land i 
Europa. En noggrannare kännedom om deras utbredning 
inom landet ha vi endast beträffande ett fåtal: samtligen ar- 
ter, som framkalla i ögonen fallande deformationer af sina 
resp. värdväxter och hvilka länge varit kända. Hit höra 
(utom de häxkvastbildande T. betulina, T. epiphylla, T. Ce- 
rasi) T. aurea och T. Tosquinetii. Sådana »gamla» arter där- 
emot som t. ex. T'. bacteriosperma, T. coerulescens, T. filicina 
och T. rhizophora äro ännu icke kända fran mer än högst 
ett par landskap, för att nu icke tala om de mera nyupp- 
täckta formerna T. lapponica och T. Willeana. Alla dessa 
ha emellertid det gemensamt, att de endast föga eller ätmin- 
stone föga påfallande förändra den växt, de angripa. De 
återstående arterna — utom de här för första gången be- 
skrifna — ha hittills noterats från i medeltal 8 landskap. 
Många af dessa Taphrinor höra i själfva verket ingalunda till 
dem, som äro svåra att upptäcka; jag vill endast nämna här 
T. acerinas och T. turgidas häxkvastar och de af T. Janus 
och 7. Sadebeckii förorsakade bladdeformationerna, hvilka 
