BJ. PALM, SVENSKA TAPHRINAARTER. 15 
Sódermanland, Saltsjóbaden (P.); 
Uppland, Östanä, Norrtälje (P.); 
Hälsingland, Kilafors (P.); 
Jämtland, Storlien, Åre (JOHANS. I, p. 40). 
T. Willeana SVENDSEN 1902. 
Framkallar stora hvälfda, otydligt begränsade bladfläckar 
på B. alpestris. Fläckarna äro till färgen gróngula— gula. 
Arten är ny för Sverige; funnen af mig vid Pålnoviken 
i Torne lappmark. Förut endast känd från Fremstadsseter- 
fjeldet i Akershus Amt i Norge. 
T. turgida SADEB. 1884. 
Förorsakar häxkvastbildning på Betula verrucosa. De an- 
gripna bladen äro svagt vägigt krusade, pä öfversidan mörk- 
gröna, på undersidan gräskimrande af ascuslagret. Ofta bli 
de äfven något större än normala blad. 
Centrum för 7'. turgidas utbredningsområde synes vara 
beläget i mellersta Tyskland (se SADEBECK 1. c. p. 60), hvar- 
ifrån det stäcker sig till och upp i Alperna i söder och i norr 
till södra Norrland. Den är säkerligen ingalunda så ovanlig 
hos oss, som det vill synas enligt nedanstående förteckning 
öfver de svenska fyndorterna. 
Halland, Tostarps by i Tönnersjö s:n (SCHOTTE p. 72); 
Gottland, Tjelders i Boga s:n (L. G. RoMELL); 
Södermanland, Tungelsta (P.); Utö (P.); 
Uppland, Lidö (Förs Anst.);! — Haga vid Stockholm (P.): 
' Hälsingland, Söderhamn (P.). 
Enligt R. Torr (p. 247) skulle 7. turgida af honom an- 
träffats på B. odorata i Småland nära Jönköping och i Hus- 
kvarnabergen. Antagligen har emellertid här en förväxling 
med T. betulina ägt rum. Detta är så mycket troligare, som 
RosTRUP (p. 132) framhåller, att »Vortebirken (B. verrucosa) 
ikke var modtaglig för den Art Taphrina, der er saa hyppig 
paa B. odorata». 
1 Förs. Anst. = Statens skogsförsöksanstalts samlingar. 
