MURBECK, BLOMANOMALI HOS CAPSELLA BURSA PASTORIS. 7 
kundärklomma utvecklar sig. I de ytterst sällsynta fall dà 
i ett kronbladsveck ingen vegetationspunkt anlägges, utbildar 
sig kronbladsanlaget till ett typiskt petalum. Eljes fórskjutas 
alltid de frän kronbladsanlaget uppkommande bladorganen 
upp pä toppen af det korta internod, som utgör sekundär- 
blommans skaft, och dessa bladorgan utbildas dä sällan eller 
aldrig till fullt typiska petaler. I inflorescensernas öfre del, 
där ämnestillförseln är mindre rik, utgöras sekundärblommorna 
vanligen blott af en grupp ståndare: samtliga bladorgan, sá- 
väl de från kronbladsanlaget som de från vegetationspunkten 
härstammande, antaga i regeln gestalten af hanliga sexual- 
blad. TI inflorescensernas nedre del ha däremot mycket ofta 
1—4 af sekundärblommans periferiska bladorgan blifvit mer 
eller mindre petaloida, och af dessa härstammar åtminstone 
ett ifrån kronbladsanlaget, de öfriga däremot, liksom de flesta 
eller samtliga ståndarna, sannolikt från vegetationspunkten. 
De å denna tidigast framkommande bladanlagen undergå 
mycket ofta under sin vidare utveckling delningar i olika 
riktningar. Huruvida kronbladsanlaget ständigt förblir enkelt 
eller möjligen äfven uppdelas, måste lämnas oafgjordt. 
Zusammenfassung. 
Bei einem auf den Oxelbergen bei Norrköping eingesam- 
melten, ungemein kräftigen Individuum von Capsella Bursa 
pastoris verhielten sich die sehr zahlreichen Blüten folgender- 
massen. Der Kelch und das Androeceum waren ganz normal 
entwickelt, sowie auch das Gynoeceum, welches nach der 
Anthese reichlichen Samenansatz zeigte. Anstatt der vier 
Kronblätter fanden sich aber, an deren Plätzen, vier distinkte 
Gruppen von Staubblättern, welche jedech während der 
Knospenstadien der Blüte bedeutend später entwickelt waren 
als die eigentlichen Androecealglieder und auch während der 
Anthese kürzere Filamente zeigten als diese. In den oberen 
Blüten der Infloreszenzen, wo diese Gruppen gewöhnlich 4—8- 
gliedrig waren, bestanden sie fast ausschliesslich aus typischen, 
sehr oft jedoch in verschiedenem Grade gespaltenen Staub- 
blättern (Figg. 1—3); nur selten waren hier 1—2 der an der 
