HALLE, NÅGRA ANM. OM SK \ \ KS MESOZOISKA EQUISETACEER. 3 



ternodier alternera regelbundet med hvarandra, och hvar och 

 en genomlöper endast ett internodium. Hos Caiamiterna följer 

 väl förloppet af bladspårsträngarna i stort samma grundplan, 

 men i motsats till den nästan diagrammat iskt enkla anord- 

 ningen hos Equisetum är byggnaden vanligen mera kompli- 

 cerad. Kärlknippena alternera ej alltid, därjämte grena de 

 sig på olika sätt vid noderna, och slutligen gå de ofta genom 

 flera internodier. På stammarna af Schizoneura hoerensis 

 finnas längsgående ribbor, hvilka. såsom äfven antydes af 

 den struktur, den kolvandlade substansen visar under luppen, 

 motsvara växlingen af kärlknippen och märgstrålar. Då vid 

 lederna ärr efter bladen kunna iakttagas, visar det sig, att de 

 ej äro af samma antal som ribborna utan alltid färre. För- 

 hållandet mellan bladärr och ribbor är vanligen omkring 1 : 2,5. 

 För så vidt som kärlknippena alla äro bladspårsträngar, måste 

 hvar och en sådan tydligen hafva genomlöpt minst två inter- 

 nodier, innan den gick ut i bladet. Härmed sammanhänger 

 äfven, att ribborna vid lederna förhålla sig oregelbundet, i 

 det de, som of van är nämndt, än alternera, än i oförändrad 

 riktning öfvertvära nodiallinjen. Det är tydligt, att i denna 

 punkt såväl som genom de fria, gräslika bladen en stor öf- 

 verensstämmelse med Calarniterna är rådande. Skillnaden är 

 verkligen, frånsedt att man ej känner fruktifikationsorganen 

 af Schizoneura och ej heller, huruvida den hade sekundär 

 tjocklekstillväxt eller ej, så pass obetydlig, att en härstam- 

 ning från de paleozoiska Calamarierna måste anses mycket 

 sannolik. 



På ett exemplar, som visserligen ej alldeles säkert men 

 dock högst sannolikt tillhör denna art, finnes epidermis af 

 stammen bevarad som en fast kolhinna. Efter behandling med 

 Eau de Javelle visar den under mikroskopet tydlig cellstruktur. 

 Cellväfnaden är fullkomligt lik den på åsarna af stammen 

 hos Equisetum. Den är rundt om stammen likformig, och 

 anmärkningsvärdt är, att den ej har några klyföppningar, 

 som ju alltid finnas i fårorna på de gröna stammarna af 

 Equisetum. Då Schizoneura hoerensis hade verkliga blad med 

 utbildade skifvor, behöfde ju ej heller stammens yta i samma 

 grad tagas i anspråk för assimilering och transpiration. Det 

 är därför ej så märkvärdigt, att klyföppningar saknas. 



Equisetites-artema,, som hafva en sammanhängande blad- 

 slida, stå ju betydligt närmare de lef vande formerna än 



