HALLE, NÅGRA ANM. OM SKÅNES MESOZOISKA EQUISETACEER. 5 



trycket af stammen, en omedelbart under h var je led. Hos 

 dessa gå de radierande märkena ända till centrum af skifvan, 

 som därigenom får något utseende af ett hjul. Dessa bild- 

 ningar "likna mycket de omtvistade knapplika bildningarna 

 hos Equisetites lateralis, hvilka varit föremål för de mest olika 

 tolkningsförsök. Åtminstone i ett fall äro emellertid hos E. 

 gracilis dessa skifvor så nära förbundna med bladslidan, att 

 de otvifvelaktigt måste vara diafragmor, fastän till utseendet 

 ganska olika dem hos de lefvande arterna. 



Sporophyllställningar af Equisetaceer, tillhörande två 

 olika »arter», äro äfven anträffade i Skånes mesozoiska lager. 

 Den ena af dem omfattar säkert sporangieställningar af flera 

 verkligt skilda arter, hvilka dock tillsvidare, af brist på ut- 

 märkande karaktärer måste sammanfattas under ett namn. 

 Hit hör Kaidacarpum suecicum Nathorst. Släktet Kaida- 

 carpum uppställdes af Carruthers för några axlika bildningar 

 från Englands oolit, hvilka han ansåg som honkottar af Pan- 

 danaceer. Den svenska formen liknar betydligt K. sibiricum 

 Heer från Ostsibiriens jura-lager och fördes därför af Nat- 

 horst till detta släkte. Sedan jag i preparat af de kol- 

 vandlade sporophyllen och sporangierna funnit sporer, lik- 

 nande dem hos den andra »arten», är det ganska säkert, att 

 Kaidacarpum suecicum utgör de fertila delarna af Equiseta- 

 ceer. Hur förhållandet är med K. sibiricum är ju ovisst, men 

 den af Nathorst påpekade likheten gör det rätt sannolikt, 

 att äfven den är af samma natur. Ett försök att erhålla 

 preparat af ett mindre exemplar af densamma lämnade dock 

 intet resultat. 



Sporophyllen af Equisetites suecicus, som denna »art» nu- 

 mera bör heta, hafva tydligen haft en betydligt fastare — 

 sannolikt vedartad — byggnad än fallet är hos Equisehim. 

 De förekomma mycket ofta isolerade i bergarten, och hafva 

 sannolikt affallit från spindeln efter spridningen af sporerna. 

 Aftrycken af sköldarnas undersida visa märken, som väl torde 

 härröra af sporangierna. De äro på hvarje sköld till antalet 

 omkring 24, således betydligt talrikare än sporangierna hos 

 Equisetum. 



Den andra arten, hvilken jag kallat Equisetites Nathorsti, 

 erbjuder genom bevaringstillståndet af det enda kända exem- 

 plaret ett särskildt intresse. Det är nämligen den första 

 sporangieställning af en Equisetites med bevaradt sporangie- 



