6 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. N:0 7. 



innehåll. Efter blekning med Eau de Javelle visade sig, att 

 nästan hela den kolvandlade massan bestod af tallösa sporer. 

 I synnerhet efter ytterligare behandling med ammoniak för 

 bortlösande af huminämnena kunna sporerna utmärkt väl un- 

 dersökas under mikroskopet. De äro fullkomligt runda med 

 en diameter af 35—40 \l, således af alldeles samma storlek 

 som Equisetum-svorer. Liksom dessa hafva de också en ge- 

 nomskinlig, slät membran utan någon skulptur. Något spår 

 af elaterer synes ej. Sådana kunna dock mycket väl hafva 

 funnits, då de på grund af sin föga motståndskraftiga bygg- 

 nad hafva ringa utsikt att blifva bevarade i fossilt tillstånd. 

 För jämförelse har jag behandlat sporer af Equisetum arven.se 

 med varm salpetersyra och kaliumklorat. Efter en kort 

 stunds inverkan voro elatererna fullkomligt försvunna utan 

 att hafva lämnat några märken på membranen, under det 

 att denna ej afsevärdt angripits. Vid behandling af både 

 lefvande och fossila sporer med nämnda reagens under lika 

 lång tid, visade sig de senare mycket motståndskraftigare, 

 trots att de ju redan i naturen varit underkastade en mot- 

 svarande oxidationsprocess. 



Det mest anmärkningsvärda med de fossila sporerna är 

 emellertid, att de konstant visa ett märke af tre, under en 

 vinkel af 120° sammanstötande linjer. Dessa utgöra säker- 

 ligen märken efter systercellerna i tetraden och likna mot- 

 svarande bildningar hos Lycopodiaceerna, fastän de äro an- 

 märkningsvärdt korta. Equisetum har som bekant runda, 

 likformiga sporer utan några dylika märken. Däremot äro 

 ju sådana vanliga hos de flesta andra pteridophyter. De 

 paleozoiska Calamarierna hafva också, åtminstone ofta, samma 

 märke på sporerna som denna från lias härstammande form. 

 Det vill således synas, som om sporerna hos Equisetum er- 

 hållit sin nuvarande, från de flesta pteridophyter afvikande, 

 utbildning i jämförelsevis sen tid. 



Det torde vara förhastadt att af de nu anförda karak- 

 tärer, genom hvilka de mesozoiska Equisetaceerna erinra om 

 Calamiterna, vilja draga några bestämda slutsatser angående 

 deras härledning från dessa. Att Schizoneura hoerensis står 

 mycket nära de paleozoiska formerna är säkert. Men äfven 

 Equisetites- arterna, förete ju åtskilliga drag, som visa åt samma 

 håll, såväl i fråga om förhållandet mellan blad och kärl- 

 strängar, som beträffande sporernas utseende. Det är ju äfven i 



