8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. NIO 9. 



minna om dessas (jfr. »Bidrag», sid. 150). G. boreales quasi- 

 hakar ha väl ock sannolikt kommit till, emedan dess stjälks 

 ytceller haft en för en stor del af släktets arter gemensam 

 tendens att utväxa till trichomer med form af en hake, men 

 utan att boreales hakar kunna åstadkomma någon som helst 

 nytta, hvilket andra Galium-arters verkliga hakar säkert göra. 

 På bladkanten finnas dels sådana trichomer, som äro afbildade 

 i fig. 8, dels andra, som äro större och mer normalt utbil- 

 dade såsom småtaggar. Dessa senare, som kunna vara 0, i 

 mm. i vanlig riktning, äro smalare i sin yttre del och där 

 rätt mycket böjda. Deras öfre ände är något aftrubbad 

 men ej så mycket som hos quasi- småtaggarna. Cellrummet 

 sträcker sig något längre upp i de större småtaggarna (fig. 9). 

 Plantago media L. Stängeln har tilltryckta hår. Dessa 

 äro liksom håren på stängeln hos P. lanceolata L. samman- 

 satta af en rad celler, mellan h vilka snedt stående mellan- 

 väggar uppträda (»hår» och »yttre glandier», fig. 34 och 35). 

 P. medias stängelhår ha blifvit tilltryckta, därigenom att på 

 trichomets närmast växty tan befintliga cell den följande, som 

 är åtskilligt längre, är fästad med sin långsida en liten bit 

 från änden. Bladets hår på nerverna äro utstående och 

 fastade på normalt sätt. P. maritimas L. lika byggda stän- 

 gelhår äro tilltryckta, därigenom att hårets närmast på växt- 

 ytan varande cell nedtill är böjd en V* cirkel. I detta sam- 

 manhang vill jag påminna om (1. c. fig. 32 och 33) de hos 

 P. lanceolata på rosettbladens insida, där dessa ligga inpå 

 hvarandra, befintliga, ända till 7 — 8 mm. långa håren, som 

 utväxa från rotstocken. 



Veronica arvensis L. (fig. 3). Stjälken har öfverallt 

 både hår och glandier. Öfre delen af honom har långt 

 flere trichomer och isynnerhet hår än den nedre. Håren 

 likna motsvarande hos V. verna (jfr. »formförändringar 

 III», sid. 83). Arvensis-håren äro sällan mer än 0,2 mm. 

 långa och ofta kortare. De äro böjda och stängande (jfr. 

 undersöknings, sid. 7, fig. 4 a) och det vanligen på det sätt, 

 som fig. 3 utvisar. Ibland befinner sig dock kröken närmare 

 hårets bas. Någon gång är den nedböjda, yttre delen af 

 håret kortare, ja det kan hända, att denna yttre del befinner 

 sig parallell med växtytan och står som en slagbom. Håret 

 är något bredare nedtill men för öfrigt tämligen jämnbredt. 

 och dess yttersta cell slutar tilltrubbad. Vanligen är det 5 

 celler i rad, som utgöra håret. Cellväggen är öfverallt medel- 



