16 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. NIO \K 



blott 2 eller ett par celler i rad. Ehuru officinalis-tricho- 

 rnerna äro mycket mindre, existerar någon likhet mellan dem 

 och samma hos P. obconica samt acauhs-bladtrichomer. 



Anthriscus silvestris (L.) (fig. 7). Denna växt har öfver- 

 allt encelliga hår. Men som dessa hår äro på olika växt- 

 delar kortare eller längre, kägelformade eller jämförelsevis 

 jämnbreda och ha tjockare eller tunnare vägg, få de på olika 

 ställen ett olika utseende och äro afpassade till att tjäna 

 olika ändamål. Det vare mig tillåtet att säga några ord om 

 de olika formerna af Anth. silvestris-trichomerna. De mest 

 typiska finnas på bladkant oeh bladnerver. Härstädes äro 

 håren 0,5 mm. långa och äfven kortare. Som de invid växt- 

 ytan äro rätt smala, alltid mindre än 0,02 mm. breda, komma 

 de att bli långt utdraget kägelformade. Deras på ytan fin- 

 knottriga cellvägg är omkring 0,oo4 mm. tjock. Deras nedåt 

 afsmalnande basdel är instucken i en liten dyna. Dessa hår 

 äro rent täckande. Men på de nedre stamdelarna finns det 

 en annan sort hår. Dessa (fig. 7) ha aldrig större längd än 

 0,2 mm. De fleste äro kortare, och den i fig. 7 af bildade 

 var 0,is mm. lång. Många äro blott 0,i mm. långa. Invid 

 växtytan var dessa trichomers bredd 0,0 2 mm. Därifrån af- 

 smalna de något nedåt mellan omfattande hudceller och så 

 småningom uppåt till en hvass spets. Trichomerna stå snedt 

 mot växtytan och peka med sin spets nedåt. De äro fin- 

 knottriga på ytan och ha 0,o<>- mm. tjock cellvägg, som en- 

 sam upptar en bit af deras öfversta ände. Hela deras be- 

 skaffenhet och utseende påminna om en större småtagg. 

 Också förläna dessa trichomer nedre delen af stammen en 

 viss sträfhet. En annan modifikation af de typiska håren 

 finna vi på och i närheten af bladslidans kant, där denne 

 sluter tätt intill stammen. Dessa hår kunna bli 2 mm. långa 

 (jfr. »rön», not på sid. 15), äro vid basen instuckna i en 

 rätt hög dyna och äro där något smalare än de typiska. 

 De äro efter största delen af sin längd nästan jämnbreda och 

 hopdragas uppåt till en längre, ofta något vissnad samt smal 

 ände, som dock ej förlänar dem något af en spindeltråds ut- 

 seende. Deras utanpå finknottriga cellvägg är blott 0,ooia 

 mm. tjock, och hos dem finns högst obetydligt synligt inne- 

 håll. Dessa omständigheter föra ifrågavarande hår i närheten 

 af de höljande men ställa dem ock pä gränsen mot de täc- 

 kande. Dessa slidhår skola möjligen ock sluta till springan 



