THEORIN, \NM\KKN. OM NÅGRA VÄXTARTERS TRIOHOMER. 19 



Vi öfvergå nu till den 3 cm. vida skifvan. Det. är pä 

 ett sådant blads undre yta, som håren sitta. T)e finnas huf- 

 vudsakligen på de talrika nerverna och falla snart nog bort. 

 Dessa den undre bladskifytans hår äro i allmänhet och huf- 

 vudsakligen byggda på samma sätt som det tillhörande blad- 

 skaftets. Men hos bladskifvans hår är foten mindre, och de 

 frän honom utgående grenarne äro kanske något flere samt 

 oftast jämförelsevis kortare och mindre sammansatta. Van- 

 ligen likna dessa grenar fig. 5 eller bestå nedtill af 2 cell- 

 rader samt upptill af en enda, hvilken öfre del af hårgrenen 

 ibland har en större längd. Somliga hårgrenar kunna dock 

 vara längre och nedtill mer sammansatta. Hända kan det 

 ock, att hårgrenen alltigenom består af en rad celler. Någon 

 gång ser det ut, som om enkla hår utginge från huden. Alla 

 harceller ha mycket tunna väggar och ett vattenklart, ofär- 

 gadt innehåll, som ej heller får någon färg, innan håret af- 

 faller. Bladskifvans sammansatta hår påminna något om 

 hårknippor, sittande på små utväxter. 



Det lilla, hopvikna bladet med sitt 3 mm. långa skaft 

 liknar en knopp, som bryter fram något litet ofvanom det 

 närmaste, nedanför varande bladskaftets bas. Denna knopp 

 är i sin helhet inhöljd i en ymnig, snöhvit och lucker be- 

 klädnad, som är rikare, ju yngre knoppen är. Håren, som 

 bilda denna, äro sådana som de senast skildrade. Det vill 

 säga, att deras fot är liten och ofta svår att urskilja, och att 

 isynnerhet på skifvan hårgrenens af en cellrad bildade del 

 är ganska lång, hvarförutom hela hårgrenen alltigenom kan 

 bestå af blott en cellrad. Flere knoppens hår äro nog också 

 enkla. Knoppens hår äro alla färglösa och ha mycket 

 tunna cellväggar. 



Såsom of van sagts, är det endast det hopvikna, i knopp- 

 läge befintliga bladet, som med sitt korta skaft är helt in- 

 höljdt i hår, och redan på den bladskifva, som nyss är ut- 

 bredd, sitta håren skäligen glest samt hafva alldeles för- 

 svunnit, när bladskifvan blifvit större. Hvad skaftet vid- 

 kommer, hafva hårtofsarne på ett några cm. långt sådant 

 redan rätt mycket förts isär och på ett äldre skaft än mer 

 och sitta således glesare, ju äldre skaftet är, men försvinna 

 ändå senare här än på skifvan. Skaftets hårtofsar på äldre 

 sådana kunna anses vara endast döda, onyttiga lämningar. 

 Af detta synes, att nu skildrade hårbeklädnad hos Aralia i 



