20 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. N:0 9. 



sitt uppträdande är fullt lika en sådan, som sammansatts af 

 vattenfyllda, höljande hår (se »Nya bidrag», sid. 11). Aralia- 

 hårens tunna cellväggar och vatten-klara cellinnehåll äro ju 

 också saker, som tyda på, att deras placering bland höljande 

 hår är fullt riktig och berättigad. 



Epilobium angustifolium L. De enskilda blomskaften 

 och fruktämnena äro tätt finludna. De här förekommande, 

 encelliga håren ha blott 0,o5 — 0,15 mm:s längd. Största fler- 

 talet af dessa hår äro tryckta mot växtytan och kunna då 

 vara antingen alldeles raka eller något böjda efter hela sin 

 längd men ej mer, än att af ståndet mellan växtytan och 

 hårets öfre kontur, där det står högst därofvan, blott är 7« 

 mm., en höjd som för intet djur är besvärlig att öfverstiga. 

 Dessa hår äro således odugliga såsom stängsel. De likna 

 ändå något andra Epilobiers hår (jfr. »Bidrag», sid. 160 och 

 »Nya bidrag», sid. 11). Också finnas på sagda växtdelar hos 

 angustifolium några fåtaliga hår, hvilkas krökning står högre 

 ofvanom växtytan. eller som äro halfcirkelformigt böjda eller 

 krökta ett stycke från basen eller ha blott yttre änden ned- 

 böjd. Som emellertid senast omtalade hår äro få, kunna ej 

 heller de något uträtta såsom stängande. Alla hår hos denna 

 art äro jämn breda och af rundade i änden samt ha en bredd 

 af 0,ui — 0,oi3 mm. De äro rätt tunnväggiga och hysa ett 

 ymnigt, grynigt innehåll. På det unga, allmänna blomskaftet 

 finnas ock några spridda, likadana hår. Äfven skärmbladen, 

 som dock affalla, innan blomman slår ut, hafva några få så- 

 dana hår. Annars är hela växten fullkomligt glatt. 



Myricaria germanica (L.) (fig. 19). Fröet har ett 3 mm. 

 lånat spröt. Nedre delen af detta är naken men den öfre 

 har snedt uppåt-utåtriktade, 3 — 4 mm, långa hår. Dessa 

 äro, från basen räknadt, ett stycke af 0,i — 0,2 mm:s längd 

 0,0 17 mm. breda. Detta stycke har ett högst besynnerligt 

 utseende. Dess mot sprötet vettande vägg är tjock, medan 

 den motstående är ytterst tunn och på vissa bestämda af- 

 stånd försedd med inbuktningar. Mot de raka, mellan in- 

 buktningarna belägna delarna af denna tunna hud stöta 

 gulaktigt färgade, kompakta, jag ville kalla dem, sträfvor, 

 som med sin andre ände sammanhänga med en på den tjocka 

 väggens insida likformigt utbredd, gulaktig och kompakt 

 massa af ungefär samma tjocklek som själfva den tjocka 

 väggen (fig. 19). Midt för inbuktningarna på den tunna 



