50 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. NIO 9. 



skaffenhet. Ty då håren äro yngre, friska, lifskraftiga och 

 utspända samt finnas på outbildade stjälkar och blomskaft 

 eller omhölja små knoppar, bildar den af dem sammansatta 

 behåringen i själfva verket en lös, lucker och snöhvit be- 

 klädnad eller alldeles en sådan, som den är, hvilken de tunn- 

 väggiga och vattenfyllda hären (»Nya bidrag», sid. 11) hos 

 en mängd växtarter bruka alstra. 



Luzula campestris (L.) (fig. 10). Håren på bladkanterna 

 tyckas stundom vara lösryckta delar af själfva bladkanten, 

 men de äro alla verkliga trichomer, fastän de äro dåligt 

 fastade, så att de lätt kunna affalla (jfr. »hår» och »yttre 

 glandier», sid. 14 rörande L. pilosas bår). L. campestris- 

 håren kunna vara 5 — 6 mm. långa men äro ej sällan kortare. 

 De utgå från bladkanten än spridda, än några tillsammans. 

 På bladkanten befinna sig snedt af skurna vårtor, bildade af 

 några korta celler. Från framsidan eller den mot bladspet- 

 sen vettande delen af vårtan utgår håret med två celler i 

 i bredd (fig. 10). Men strax utanför fästestället tillkomma 

 ett par celler, så att håret får sin normala bredd af 0,G2 5 

 mm. och nu består af 4 — 5 bandlikt sidoställda celler. Denna 

 bredd och denna byggnad behåller håret efter större delen 

 af sin längd. Först mot hårets öfre ände aft aga cellraderna i 

 mängd, så att håret till sist af slutas med en enda, upptill 

 tillspetsad cell. Äfven öfriga i håret ingående celler äro till- 

 spetsade i båda ändarne, som skjuta in mellan 2 celler eller 

 på sina ställen utgöra bandets kant. Hårcellerna äro luft- 

 förande och deras väggar äro något förtjockade, hvadan 

 håret uppenbarligen är rent täckande. Ytcellerna i bladets 

 kanter mellan ofvannämnda hårs utgångsställen äro ofta an- 

 tingen på midten eller vid ene änden eller på fl ere ställen 

 utefter sin längd utstjälpta till små spetsiga eller af rundade 

 knottror. Äfven det rödaktiga, hinnlika skärmbladet, som 

 omsluter samlingen af blomhufvuden, är i kanterna något 

 hårigt af jämförelsevis korta hår. 



Carex hirta L. (fig. 41). Denna växts blad äro ganska 

 håriga, något som är ovanligt hos våra Carices. Håren äro 

 hos denna art och hos alla nedan afhandlade encelliga, lik- 

 som de äro det hos nästan alla gräs och halfgräs. De kunna 

 nå en längd af 1 mm. och äro efter största delen af sin 

 längd jämnbreda men upptill ett ej så litet stycke hopdragna 

 till en spets. Detta kunde ju ej behöft omtalas. Orsaken, 



