C ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. N:0 11. 



upprätt växande stammar uppkommit därigenom att växterna 

 slutit sig samman i bestånd. 



Af sociala växtarter kunna en mängd typer urskiljas. 

 En typ representeras sålunda af: 



Hippuris vulgaris. Equisetumarter. 



Picea exelsa. Poly Iridium commune. 



Larix decidua. Character. — Graiitypen. 



En annan typ visa flertalet gräs och halfgräs, Ranunculus 

 Lingua, Butomus umbellatus o. s. v. — Grästypen. 



Fagus silvatica och flertalet andra träd, en mängd buskar 

 och ris utgöra en tredje grupp, som i mångt och mycket 

 bildar öfvergång till undervegetationens typer med utpräglad 

 vegetativ exposition uppåt. — Busktypen. 



Som exempel på det afvikande utseendet hos barmarks- 

 växter, ej sociala arter, kunna anföras: 



I. nedliggande buskar och örter, såsom 



Salix reticulata. Lathyrus maritimus. 



II. rosettväxter, såsom arter inom släktena: 

 Prim ula . Sax ifråga . 

 Plantago. Sempervivum. 

 Armer ia. Agave. 



III. tufgräs, såsom 

 Festuca oving o. s. v. 



IV. »lefvermosstypen», hvartill kunna räknas: 

 Mardiantia. Lemna. 



Riccia. Parmelia. 



Undervegetationens arter tillhöra vanligen typen med ut- 

 präglad vegetativ exposition uppåt. Gräs och liknande for- 

 mer här underordnade. 1 



Ett växtsamhälle utmärkes af följande karaktärer. De 

 däri ingående arterna äga sociala anpassningar.- Vegetationen 

 är lagbunden, likformig och homogen samt utgöres vanligen 

 af en enda eller ett fåtal härskande arter, hvilka äro upprätt 

 växande och uppnå ungefär lika höjd. Individerna växa 

 mer eller mindre tätt packade, i regel så att de ömsesidigt 

 beskugga hvarandra. Undervegetationen kan däremot vara 

 af mer varierande beskaffenhet. Vegetation är alltså ett vi- 

 dare begrepp än växtsamhälle eller formation : växtsamhället 

 är en vegetationsform. • 



1 Jfr (jRKvir.Lirs (12) och Lindman (30). 



■ Hänsyn tages endast till arterna inom högsta skiktet. 



