HEINTZE, VAXTQBOGB. ANTECKN. KKW TROMSÖ AMT. 7 



Växtsamhällen kunna vara af mycket växlande höjd och 

 utsträckning. Man jämföre t. ex. en granskog, en Phragmites- 

 formation, en Juncus-trifidus-formation, en PolytficMim-com- 

 mune-tufva. Vid behandlingen af ett områdes växtlighet utgå 

 vi därför ej ensidigt från växtsamhällena utan från de större, 

 mer likartade vegetationerna på olika slags mark och olika 

 geografiska och topografiska enheter, likgiltigt om dessa 

 vegetationer utgöras af verkliga växtsamhällen eller ej. Vi 

 få på sa sätt fem större grupper af härskande vegetationer: 

 Skogs- eller hedvegetationer på »skogsmark», d. v. s. morän- 

 och rullstensgrus, marina och lakustrina leror, svämsand och 

 svämleror etc; myrvegetationer på torfmark; lakustrina vege- 

 tationer i sjöar och vattendrag; marina vegetationer i hafvet. 



Gränserna mellan dessa härskande vegetationer äro ofta 

 utmärkta af randvegetationer, exempelvis strandvegetationer 

 mellan lakustrina veg. och skogs- eller hedveg. Dessa strand- 

 veg. kunna vara öppna eller slutna, i senare fallet vanligen 

 utbildade som strandsnår eller dessas yppigaste former, lund- 

 dälder. 



Här och där inom de härskande vegetationerna kunna 

 afvikande veg. af mestadels ringa utsträckning uppträda, 

 knutna till lokala geografiska betingelser : nakna klippor eller 

 jordfvllda klippspringor, flygsandsfält, alpina barmarker o. s. v. 

 Alla dessa afvikande veg. sammanföras under benämningen 

 lokala vegetationer. 



Vegetationsgrupper. 

 A. Naturvegetationer. 

 I. Härskande vegetationer. 



a. Skogsvegetationer. 



b. Hedvegetationer, 

 e. Myrvegetationer. 



d. Lakustrina vegetationer. 



e. Marina vegetationer. 

 II. Lokala vegetationer. 



a. Kl i]>) »vegetationer. 



b. Vegetationer på flygsandsfält och dyner. 



c. Vegetationer på alpina barmarker. 

 III. Kandvegetationer. 



a. Strandvegetationer. 



b. Hafsst rands vegetationer. 



