42 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. N:0 11. 



På de nedre af tall- och björkskog »beskuggade» slutt- 

 ningarna af berget funnos: 



Er ig er on elongatus. Salix myrsinites. 



Bartsia alpina. » reticulata. 



Pedicidaris lapponica. Luzula parviflora. 



Phaca frigida. Carex rupestris. 



Andromeda tetragona. Cystopteris montana. 



Pyrola uni flora. Woodsia hyperborea. 1 



Salix hastata. 



Något högre upp i branterna växte tillsammans med 

 Solidago Virgaurea, Lin^cea borealis o. s. v. : 



Antennaria alpina. Saxi fråga ccespitosa. 



Pinguicula alpina. » cernua. 



Saxifraga nivalis. Carex atrata. 



»Bergets högre delar voro utan träd. om man undantager 

 en och annan tall, som hade dåligt fäste på den af Empetrum 

 och andra allmänna växter täckta toppen.» 



Denna upp- och nedvända placering af växtarterna å 

 Kurravaara kan naturligtvis i ingen mån förklaras såsom 

 härrörande af klimatiska faktorer, utan beror af rent lokala 

 orsaker. Toppen af berget är täckt af morängrus, i bran- 

 terna gå skiffrarna i dagen. Från branternas glaciala kolonier 

 stiger en och annan fjällväxt ned på myren nedanför ber- 

 gets fot. 



Liksom fjällväxter uppträda på hafskusten, kunna äfven 

 hafsstrandsväxter förekomma i fjälltrakterna. I Skibotten- 

 dalen finnes sålunda Armeria elongata v. sibirica på sydsidan 

 af Reppovarre upp till 670 m. ö. h. (enl. Norman). Ett annat 

 belysande exempel hämta vi från närliggande delar af Torne 

 Lappmark. Sistlidne sommar (1907) gjorde förf. vid Kumma- 

 vuopio det oväntade fyndet af Elymus arenarius. Strand- 

 rågen växte här ymnigt på öppna, ej skogbevuxna, ställen i 

 strand terrasserna på sydsidan af Kummajoki strax sydväst 

 om fjällstugan. Växtplatserna, som hade karaktär af små 

 lokala flygsandsfält, lågo c. 510 m. ö. h. Afståndet till när- 

 maste hafskust bortåt 7 mil. 



1 Man lägge märke till det egendomliga sammanträffandet af sådana 

 arter som Andromeda tetragona och Pyrola uniflora. På lättvittrande, 

 öfversilade bergarter hindras vanligen uppkomsten af stabila vegetationer ; 

 på de öppna växtplatserna är därför den direkta konkurrensen delvis 

 undertryckt. Fjällväxter och låglandsväxter kunna därför fredligt växa 

 sida vid sida. 



