8 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. NIO 12. 



med något gulaktig anstrykning. Till formen äro rosettbladen 

 breda med hos de flesta bred, tvärhuggen, hjärtlik eller något 

 spjutlik bas, hos de inre vanligen mer afrundad; endast de 

 inre äro kort tillspetsade. Tandningen är väl markerad ge- 

 nom jämnstora, m. e. m. trubbigt sågtandlika tänder samt 

 ofta raka eller något uppstigande, hos hufvudformen alltid 

 tydliga mellankanter. De innersta rosettbladen och stjälk- 

 bladet ha särskildt vid basen några långa och skarpa, nästan 

 raka tänder. Stjälkbladet är jämförelsevis smalt, merendels 

 mer eller mindre lansettlikt samt skarpspetsadt. 



Vippan är karakteristisk genom sina mörka, starkt ut- 

 stående och bågböjda grenar, hvilka ofta parvis äro starkt 

 närmade liksom hopväxta, eller från basen utsända en kraftig 

 sidogren af andra ordningen, lnflorescensen blir härigenom 

 oregelbunden och ofta mycket sammansatt. Holkarna äro i 

 allmänhet klart mörkgröna med smala, nedtill mer eller min- 

 dre afbrutna, mot fjällens spetsar vanligen bredare och hvit- 

 aktiga luddränder; i öfrigt klädda af svarta, medellånga eller 

 tämligen långa, ganska täta glandier (hos biformerna äfven 

 insprängda längre eller kortare hår). I fjällens spetsar fram- 

 träder tydligt en m. e. m. lång koma. Holkpipen är till 

 formen romboidiskt äggrund, slutligen med utprägladt rom- 

 boidisk genomskärning. Holkfjällen äro något smala, lång- 

 fjällen lansettlikt jämnbreda eller mer utprägladt jämnbreda, 

 kort tillspetsade eller tydligt spetsiga, med den mörkgröna 

 färgen klart framträdande utom i själfva kanterna, som dels 

 äro luddiga, dels (hos de inre fjällen) mer lifligt och ljust 

 gröna. Kalatierna äro medelstora och något radierande. 

 Stiftet är i friskt tillstånd orent gult eller halfmörkt. 



Ehuru ganska växlande till sina karaktärer är hufvud- 

 formen utan större svårighet igenkänd på de mörka, breda 

 bladen med den hos de yttre ganska breda basen och den 

 <"_ r cndomliga tandningen, äfvensom på blomställningen, de 

 mörka, något brokiga holkarna och de ej särdeles mörka 

 stiften. 



Björkliden: flerstädes i björkregionen (måttl.); Nuolja- 

 fjällets östra sluttning (spars.). 



Jämte den nu beskrifna hufvudformen uppträda emeller- 

 tid en mängd i olika riktningar af vikande individ, bildande 



