14 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. NIO 12. 



longa, tubo anguste ovato, basi canescente breviter turbinata 

 in pedicellum abeunte. Squamce exteriores longiusculae an- 

 gustae lineares obtusulae — acutae floccis sparsis — densiusculis 

 obtectse, superiores insequilongae lineares infra medium sparsim 

 stellatae in apicem longum efloccosum olivaceum v. plumbeo- 

 virescentem obtusiusculum — acuminatum protractae, interiören 

 saepe longe subulatse, omnes glandulis breviusoulis — mediocri- 

 bus sat densis obtectse. Calathium luteum mediocre. Ligulse 

 apice glabrae. Stylus fuscohispidulus. 



Väl utbildade exemplar äro lätt igenkännliga särskildt 

 pa de långa och smala holkarna med den kort snurrlika, grå- 

 aktiga basen, som hastigt öfvergår i det upptill förtjockade 

 korgskaftet. I yngre tillstånd är holken nästan cylindrisk 

 med kort utvidgning nedtill, sedan blir den smalt äggrund. 

 Alla holkfjäll äro jämförelsevis långt utdragna och något 

 smala; långfjällen, som äro olika höga, hafva nedtill strödda 

 stjärnhår, men öfvergå snart i en luddfri, långt utdragen, 

 jämnbred, upptill hastigt, men vanligen skarpt tillspetsad öfre 

 del, de innersta äro dock långt sylspetsade. Holkens gland- 

 ier äro korta eller knappt medellånga, tämligen jämna och 

 tättsittande. 



Af ven bladen hafva i allmänhet ett säreget utseede ge- 

 nom sina något glesa, korta, framåtriktade, jämna tänder 

 och ofta raka mellankanter samt bredt nedlöpande, vanligen 

 helbräddad bladbas. Det yttersta rosettbladet är kortskaftadt, 

 det innersta däremot försedt med ett ganska långt och smalt 

 skaft. Stjälken är vanligen rak och spenslig och synes ovan- 

 ligt lång i följd af den fåblomstriga inflorescensen, hvilken 

 bildas af några få, raka, utstående, mest enblomstriga grenar 

 så att hela vippan oftast utgöres af 2 — 5 korgar, men stun- 

 dom tillkommer en lång, rak, en- eller fåblomstrig gren från 

 öfre blad vecket. 



Emellertid växlar artens utseende icke obetydligt på olika 

 lokaler. Så kunna bladen bli betydligt smalare och ännu mera 

 grundt tandade. Former anträffas, hos hvilka några af hol- 

 karnas glandier ersatts med hår o. s. v. 



Hos denna liksom hos så många andra af de norrländ- 

 ska silvaticam-f ormerna. är stjälkbladets skaft något utvidgadt 

 vid basen; detta förhållande i förening med bladens form 

 åstadkommer en viss likhet med några semidovrensia. Den 



