K. JOHANSSON, HIERACIA VULGATA FR. 19 



Anthela bene paniculata sat ampla ramis patentibus pa- 

 rum curvatis. Pedicelli et acladium 1 — 3 cm. longum leviter 

 subtomentelli (rarius cano-tomentosi) dense glandulosi. Invo- 

 lucra atroviridia paullulum canescentia usque fuligineo-nigra, 

 5 — 6,5 mm. lata et 11 — 12 mm. longa, tubo ovato-cylindrico 

 rhomboideo-ovato, basi haud truncata. Squamce sat angustse 

 sublineares in apicem + acutum sat sequaliter angustatae glan- 

 dulis mediocribus densis — crebris obtectae, floccis in dorso 

 solitariis — raris, in marginibus sparsis (v. etiam densioribus) 

 obsitse, apice subnudse. Calathium luteo-lutescens mediocre 

 v. sat parvum, vulgo 25 — 30 mm. latum parum radians. Li- 

 gulae apice glabrae v. breviter subciliatse, exteriores interdum 

 suberectse. Stylus obscurus. 



Detta är en habituellt särdeles skarpt utpräglad form. 

 Bladen hafva en lifligt lökgrön, snart i gult stötande färg, 

 som kontrasterar mot den i allmänhet på bägge sidor röda 

 medelnerven och det på samma sätt färgade skaftet; blad- 

 ytan är slät, men matt och tämligen tätt hårig; ofta äro de 

 inre bladen kölade och i spetsen tillbakaböjda. Bladskaftet 

 är ovanligt kort, hos rosettbladen ofta knappt 1 cm.; hos 

 stjälkbladet kan det till och med saknas. Rosettbladen äro 

 tämligen breda och trubbiga, de flesta äggrunda till aflånga 

 med snedt tvärhuggen eller kort, vigglik (hos de yttre stun- 

 dom hjärtlik) bas samt några få grofva, raka, utåt eller 

 framåt riktade tänder; hos skuggexemplar är stundom blott 

 en eller två tänder utvecklade, och bladkanten är för öfrigt 

 jämn eller svagt vinkligt bruten. 



Vippan är kort och vid med nästan raka grenar och 

 skaft, hvilka äro m. e. m. tätt glandelhåriga, men ej starkt 

 stjärnhåriga. Holkarna äro medelstora; fjällen tämligen smala, 

 jämnt af smalnande och spetsiga, tätt glandelhåriga samt i 

 synnerhet nedom midten försedda med enstaka till glesa 

 stjärnhår på ryggarna samt något tätare dylika i yttersta 

 kanterna. Kalatierna äro ej vida, ofta ej fullt utbredda. 

 Spår af cilier synas i allmänhet. 



På solöppna ställen i björkregionens öfre del äro hol- 

 karna stundom alldeles svarta, eljes äro de mer grönaktiga 

 med svagt gråaktig anstrykning. 



Hvad släktskapen beträffar finnas vissa likheter med H. 

 s-parsidens Dahlst., t. ex. bladens och holkfjällens form; den 



