K. JOHANSSON, HIERACIA VULGATA FR. 39 



gines versus virescentes apice ±incurvato olivacea?, intima? 

 pauca? interdum subacuta? v. acuta?, omnes glandulis brevibus v. 

 mediocribus densis pilisque sat brevibus obscuris vel breviter 

 cano-cuspidatis raris — sparsis obtecta?, floccis minutis in dorso 

 raris v. nullis, margines versus sparsis ( — sat densis)obsita», 

 v. interiores supra medium efloccosa?, apice leviter comata?. 

 Calathium luteum c:a 30 mm. latum. Ligula? sat angusta? 

 initio v. sat diu±canaliculata? apice breviter ciliata? — subgla- 

 bra?. Stylus fuscohispidulus. 



Bladen äro något glänsande och hafva på öfversidan 

 ljust gulgrön färg, undertill äro de mera lökgröna. På skaften 

 och undersidans medelnerv äro de på vanligt sätt håriga och 

 i kanterna tätt och långt cilierade, men i öfrigt äro de ganska 

 glest håriga eller ofta nog på bägge sidor nära nog glatta 

 med undantag af ett bälte närmast kanten, där strödda hår 

 förefinnas. Till formen äro bladen smala, de inre i allmän- 

 het m. e. m. aflånga, trubbiga, vågbräddade samt oregel- 

 bundet och tätt tandade af merendels trubbiga, korta eller 

 medellånga tänder samt mellanliggande 'korta uddar; vid 

 basen finnas ett par något längre, krökta och oftast nedåt- 

 riktade tänder,, som göra basen m. e. m. pillik. Hos stjälk- 

 bladet är basen ofta spjutlik genom ett par längre, mer ut- 

 stående smala tänder eller flikar. Men oftast är stjälkbladet 

 föga utveckladt. 



Vippan är nästan enkel med bågböjda, gråaktiga, täm- 

 ligen tätt glandelhåriga grenar. Holkarna äro klädda af 

 tämligen korta, täta glandier, glesa eller strödda, mörka eller 

 kort hvitspetsade hår, söm äro föga längre än glandierna, 

 samt mot fjällens kanter fina stjärnhår, som ej äro nog tätt 

 hopade för att göra holken brokig. Mellanfj allen och lång- 

 fjällen äro utprägladt trubbiga, endast de innersta stundom 

 kort tillspetsade; vid midten äro de flesta långfjällen grön- 

 aktiga eller bredt grön kantade, men ryggen och den något 

 inböjda spetsen äro olivbruna. 



Genom sina smala, ljusa blad påminner denna form något 

 om H. expallidiforme Dahlst.; den sistnämndas holkar äro 

 emellertid af annan typ, smalfjälliga samt rikt hårbeklädda. 

 Närmare står sannolikt H. phceopsarum Dahlst. (Herb. Hier. 

 I: 96 etc.), men denna har betydligt mer framträdande hårig- 

 het, ej blott i inflorescensen, utan äfven på bladen, hvarjämte 



