K. JOHANSSON, HIERACIA VULGATA FR. 41 



lanceolatum acutum dentibus solitariis v. paucis acutis in- 

 structum. 



Anthela paniculata vulgo oligocephala subsimplex, ramis 

 paucis sat brevibus patentibus acladium 0,5 — 2 cm. longum 

 vulgo aequantibus. Pedicelli crassiusculi cano-tomentosi dense 

 glandulosi. Involucra crassa atroviridia, 6 — 7 mm. lata et 

 12 — 13 mm. longa, tubo rotundato-ovato postea incrassato 

 rotundato-conico, basi rotundato-truncata. Squamce latius- 

 culse v. mediocres, exteriores triangulari-oblonga? obtusse, su- 

 periores±lanceolati formes valde obtusse usque obtusiuscula? 

 v. intima3 interdum± acuminata?, omnes glandulis sat brevibus 

 cerinis — nigrescentibus densis pilisque vulgo obscuris solitariis 

 — raris obtectse, apice longe et sat dense comatee, exteriores 

 et intermedia? in dorso rare, in marginibus sparsim — densius- 

 cule stellata?, superiores fere efloccosa? marginibus sordide 

 virescentes. Calathium subaureum 30 — 35 mm. latum ± radians. 

 Ligula? apice subglabra?, interiores diu canaliculata?. Stylus 

 obscurus. 



En egendomlig motsättning mellan den ej särdeles höga, 

 ofta bladlösa stjälken och de stora, groftandade bladen och 

 de robusta holkarna faller vid första påseendet, i ögonen. 

 Rosettbladen äro tämligen tjocka, mörkt, men något gulak- 

 tigt eller orent gröna, ganska breda och i följd af de fåtaliga, 

 grofva och trubbiga tänderna till omkretsen vinkliga; ett 

 par nedåt eller utåt riktade basaltänder göra basen m. e. m. 

 pillik eller spjutlik. De yttre och mellersta bladen ha ofta 

 en karaktäristisk triangulärt äggrund eller mer rundad form, 

 då bladbasen är bredt hjärtlik. Stjälkbladet är stundom väl 

 utveckladt samt äggrundt lansettlikt och skarpspetsadt, för- 

 sedt med enstaka hvassa tänder, men oftare är det ganska 

 litet eller outveckladt. 



De tjocka holkarna ha mörkt grågrön färg och äro otyd- 

 ligt brokiga genom stjärnhåren, ^om hopat sig mot fjällens 

 kantei till mer eller mindre sammanhängande luddränder 

 samt långa hvita tofsar i holkfjällens spetsar. De täta, knappt 

 medellånga glandierna äro i början gröngula, men mörkna 

 snart; håren, som sällan alldeles saknas, äro mörka eller kort 

 gråspetsade. Langfjällen hafva bågböjda kanter, de flesta 

 bredt trubbiga, en del inre stundom tillspetsade. Hos en 

 del exemplar från öfre björkregionen eller videregionen voro 



