K. JOHANSSON, HIERACIA VULGATA FR. 45 



tätblommiga, ej radierande och därför vanligen med helt 

 liten diameter. 



Från H. penduliforme Dahlst. afviker den nu beskrifna 

 formen genom sina korta och tjocka holkar med redan tidigt 

 ganska tvär bas; den gotländska bufvudformen har tämligen 

 smala holkar med mot skaftet af smalnande bas och i det 

 hela en holkform ungefär som hos H. ccesiiflorum Almqu. 

 Lapplandsformen får på näringsrik jord längre blomställnings- 

 grenar och korgskaft och därigenom ett om H. prolixum på- 

 minnande utseende, då däremot hufvudformen alltid karak- 

 täriseras af ovanligt korta men ofta talrika grenar. Huru- 

 vida häri ligger en verklig, ärftlig olikhet, kan nu ej afgöras. 

 Då således den här beskrifna formen i blott en eller ett par 

 karaktärer märkbart afviker från H. penduliforme Dahlst., 

 anser jag riktigast att uppställa den förra som varietet af 

 den senare. 



De på Gottland insamlade exemplaren af H. pendtdi forme, 

 som utdelats i Dahlstedts exsickat, hade vuxit på torrare 

 och magrare ställen å strandvallar samt voro därföre ej rik- 

 blomstriga, men på bättre lokaler finner man där exemplar, 

 som äro mångblomstriga med 8 till 10 grenar från hufvud- 

 stammen. Å andra sidan träffas vid Kiruna på torrare ställen 

 i björkregionen äfven fåblomstriga exemplar. Den enda olik- 

 heten mellan den nordliga och den sydliga formen synes vara, 

 att den förra har tjockare och kortare holkar; detta gäller 

 i synnerhet om de vid Kiruna station på mer kväfvehaltig 

 jord växande exemplaren. Små individ från Nuoljafjället ha 

 nästan 2 mm. kortare holkar än Gotlandsexemplaren. De 

 i Norrlins Hier. exs. VI: 12 under namn af H. microphoron 

 utdelade individen afvika obetydligt genom mindre tätt lud- 

 dig holk; de ha spenslig växt och kunna jämföras närmast 

 med magrare exemplar från här angifna lokaler. 



Denna arts utbredning är märklig. Jag känner ingen 

 annan Hieraciumart i hvars utbredningsområde en så stor 

 lucka är till finnandes. Andra arter, som äro gemensamma 

 för Gottland och Lappmarken, förekomma äfven i flera af de 

 mellanliggande landskapen. Utan tvifvel är H. penduliforme 

 på Gotland en glacial relikt, som under konkurrensen med 

 öfriga arter i det tätnande och efter hand betydligt föränd- 

 rade växttäcket räddat sig ut på de nakna strandvallarna, 

 men äfven lyckats hålla sig kvar i angränsande, glesa tall- 



