SELIM BIRGER, OM HÄRJEDALENS VEGETATION. 15 



idcca, Linncea boreal is, Aira flexuosa, Luzula pilosa. Trien- 

 talis europcea, Epilobium augusti folium, Melampyrum pratense, 

 .1/. silvaticum, Solidago virgaurea, samt här och livar Lycopodium 

 complanatum, Myrtillus uliginosa och Pyrola secunda, till- 

 komma inom Härjedalen så godt som alltid Antennaria dioica 

 och Festuca ovina. Mindre regelbundet anträffas Festuca 

 rubra och Luzula multiftora. Utprägladt lafrika tallskogar och 

 fö'rsumpade tallskogar synas därjämte vara vanligare inom 

 Härjedalen än i Hamra kronopark. 



Tallmoarna träffas antingen på morängrus eller där en- 

 dast moränens gröfre block kvarligga. De vackraste, men 

 också för afverkningarna mest utsatta tallmoarna finnas på 

 de plana älfsandsområden, hvilka här och hvar förekomma 

 inom området. 



Tallskogstyperna och deras undervegetation belysas af 

 följande ståndortsanteckningar. l 



Lafrik tallmo nära Härjeåbrons nybygge i Lillhärrdals 

 s:n (d. n /s 1907). 



Bottenskiktet består af med hvarandra omväxlande par- 

 tier täckta af risen och partier enbart klädda af lafvar eller, 

 särskildt där trädbeståndet är tätare, med inblandning af 

 Polytrichum juniperinum. Laftäcket är genomsatt af tork- 

 sprickor, och på några ställen ligger sanden blottad. 

 Träd: Pinus silvestris. glest stående resliga timmerträd 



samt ganska rikligt med små tallar. 

 Buskar: Salix depressa, en st. 



I Meterstora eller större bestånd 

 Ris: Galluna vulgaris, vaxande på e tt afstånd af 1 



Vaccmmm vitis idceaj _ 2 meter fr&n hvarandra> 



Arctostaphylos uva ursi, enstaka bestånd. 

 Orter: Enst. Aira jlexuosa, Festuca ovina. 

 Mossor: Str. 



1 För frekvensbeteckning ha följande fem af de gängse Hultska 

 (jfr. 41) beteckningarna användts: 



Yran. = vmnig, 

 Kild. = riklig, 

 Str. = strödd. 

 Tuns. = tunnsådd. 

 Enst. = enstaka. 

 Där växterna uppträda fläckvis och icke äro likformigt fördelade inom 

 växtsamhällena, angifves detta alltid särskildt. 



