SELIM BIRGER, OM HÄRJEDALENS VEGETATION. 



35 



V. tricolor 



V. timbrosa 



V. Biviniana 



Woodsia ilvcnsis 3 hyperborca 



• + 



+ 

 + 



3. Stränder. 



I samband med skogarna och bergrötterna har den 

 rika vegetation omtalats, som träffas i lunddälderna kring 

 bäckarna. De mycket sänka strändernas växtsamhällen (moss- 

 randsformationer, starrängar) återfinnas tillsammans med 

 vattnens. 



På den del af stränderna, som ligger mellan lägsta och 

 högsta vattenståndet, finnes ofta ett glest växtsamhälle, be- 

 stående af en mängd enstaka eller i bestånd uppträdande 

 arter. Ingen art blir dominerande framför de andra. Våg- 

 slag och ström vid högvatten göra att ej något täckande 

 lager af mylla bildas, utan stranden består i de flesta fall 

 af rensköljd morän, mera sällan af sand eller lera. Ett så- 

 dant strandkantssamhälle träffas vid de älfvar, som äro så 

 breda, att skogen ej förmår sluta sig öfver dem samt äfven 

 på sjöstränderna, såsom af anteckningen nedan framgår. Där 

 små bäckar svämma ut rikligare med mylla, sand eller lera 

 till älf- eller sjöstranden, blir floran rikare. 



Strand vid Hallarsjön norr om Lillhärrdal d. s % 1903. 



Sjöns stränder äro till stor del sänka och klädas af starr- 

 ängar, eller också nå kringliggande mossar ända fram till 

 vattenranden. På sjöns södra sida finnes en 1 — 2 m. bred 

 strandremsa. Inåt tallskogen och Sphagnummossarna har af 

 vågslaget bildats en abrasionsrand. Stranden är betäckt med 

 småsten samt mellan dem grus eller lera. I gränsen till 



