SELIM BIRGER, OM HÄRJEDALENS VEGETATION. 65 



Långs tamsväxter: 



Hippuris vulgaris f. fluviatalis O — I, små glesa bestånd, 

 ej nående upp till vattenytan. 



Myriophijllum spicatum I — III, bildar dels samhällen på 

 30 — 40 cm:s djup och når då med blommorna öfver vatten- 

 ytan, dels träffas den på 1 — 2 m:s djup med enstaka blommor 

 under vattenytan. På djup af 2 — 3,5 m. förekomma enstaka, 

 sterila exemplar, liggande längs bottnen. 



Potamogelon alpina V, i ett par vikar täta bestånd på 

 30 — 40 cm:s djup. 



Kortstamsväxter: 



Ranunculus flammula [i replans, växer så godt som endast 

 på stranden (III — IV), trifves tydligen ej alls på dyn. 



Utricularia vulgaris (steril), enstaka exemplar träffades 

 så djupt man kunde se dem, d. v. s. till ungefär 4,5 m. Dragg- 

 ning visade, att ännu på 5,5—6 m. växten förekom, d. v. s. 

 på det största djup, som fanerogamer anträffats i Härjedalen. 



Isoetes echinospora, bildade i dyn glesa samhällen (50 cm. 

 —1 m. mellan individen) ut till 2 m:s djup. 



En intressant vegetation visade en liten tjärn norr om 

 vägen mellan Långskogen och Älfros. Tjärnen hade upp- 

 kommit kring en bäck, men vid besöket d. 18 /t 1905 var 

 denna nästan alldeles uttorkad, och tjärnens lerbotten med 

 dess flora låg torr. Vid stranden bildade Eleocharis palustris 

 en zon. Själfva tjärnens botten var nu en enda grön matta 

 af Ranunculus ß reptans, hvilken öfver allt blommade. Dels 

 i bäckens grunda vatten, dels på land växte bestånd af Po- 

 lygonum amphibium och Agrostis stolonifera. Eleocharis aci- 

 cularis intog i täta bestånd stora delar af sjöbottnen, där 

 äfven Subularia aquatica förekom strödd. 



Vid Lillhärrdal finnes en liten grund tjärn (Gullgrafven), 

 hvilken är nästan igenvuxen af Polygonum amphibium f. 

 aquatica. 



Undantages de två sista tjärnarna, ha alla de ofvan om- 

 talade hufvudsakligen dybotten, strömsättningen är ringa, 

 och sedimenterande växtdelar få stanna kvar i sjön, som år 

 efter år allt mer igenväxer. 



I de stora sjöarna hålla isen och vågslaget bottnen längs 

 stränderna ren från dy, och tack vare vågslaget är floran 

 där fattig. 



Arkiv för botanik. Band 7. N.o 13. 5 



