70 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 7. NIO 13. 



varande byarna funnits (Sveg namnes som egen socken 1403, 

 Lillhärrdal 1430, Hede 1403 och Ytterhogdal 1406). 



Under omkring 1000 år har människan sålunda öfvat 

 sitt inflytande på områdets vegetation. Redan de första in- 

 byggarna tyckas ha idkat boskapsskötsel, och det är äfven 

 sedermera hufvudsakligen för att erhålla slåtterängar, som 

 människan tagit naturen i besittning. Åkerbruket har förr 

 som nu varit af föga betydelse. 



Den odlade jorden tyckes i allmänhet ha utvidgats på 

 så sätt, att på platser, som visat en rik vegetation, fäbodvallar 

 anlagts, hvilka sedan blifvit nybyggen och ibland vuxit till 

 byar. Att så verkligen varit fallet, framgår redan af en del 

 byars namn t. ex. Nilsvallen, By vallen, Kålsätt (= säter), 

 Djurs vallen ; för en mängd andra har det visats gerom Modins 

 (46) studier, så t. ex. för Knatten, Remmet, Bölberget och 

 Blekberget. 



Svedjebruk har endast undantagsvis förekommit, hvilket 

 är så mycket mera anmärkningsvärdt, som svedjebruket i 

 angränsande delar af Hälsingland och Dalarna, hvilka på 

 15- och 1600-talen koloniserades af finnar, spelat stor roll. 



Bete för kreaturen vanns förr som nu under sommaren 

 i skogen kring fäbodarna, vinterfoder hämtades från de natur- 

 liga ängarna. Det tidsödande fäbodväsendet och slattern 

 pa de ofta flera mil aflägsna ängarna eller myrarna tog en 

 så betydande del af de omkring fyra månader, som marken 

 var brukbar, att den fåtaliga befolkningen fick föga tid öfrig 

 för nyodling. 



Härjedalens första bebyggare valde en undangömd trakt 

 för sin kolonisation, för att där kunna hålla sig dolda. Deras 

 efterkommande kunde slå sig ned på platser med större natur- 

 liga förutsättningar. Därvid blef tillgången till jagt, fiske 

 och slätter bestämmande, då möjligheten att lätt rödja mar- 

 ken och dennas odlingsmöjligheter antagligen spelade en 

 underordnad roll. Den ursprungliga vegetationens yppighet 

 har varit en viktig ledtråd vid bosättningen. Endast på 

 trenne grupper af lokaler stack vegetationen genom sin rike- 

 dom af från barrskogens fattigdom. Allt därefter uppkommo 

 nybyggen, a) vid bäckar, älfvar och sjöar; b) i bergen, sär- 

 skildt på dessas sydsidor; c) inom eller invid fjällens björk- 

 region. Vid de stora vattendragen valdes med förkärlek den 

 varmare sidan med fri exposition mot söder (t. ex. Sveg. 



