SELIM BIRGER. OM HÄRJEDALENS VEGETATION. 85 



tig starrslåtter vanns. Kännedomen att på detta sätt vinna 

 slåtterängar s. k. dammslåtter blef sedan mera allmän. Tro- 

 ligt är, att långt tidigare kännedomen om sättet att erhålla 

 starrängar genom damning från kringboende finnar nått fram 

 till Härjedalen. På flera ställen har jag sett detta förfarande 

 ännu vara i bruk, och att döma af de gamla fördämningar, 

 som träffas här och hvar vid bäckar öfver hela området, har 

 det förr varit allmänt användt. 



De naturliga starrängar, som finnas kring sjöar, och rin- 

 nande vatten (hufvudsakligen Carex ampullacea), äro öfver- 

 allt föremål för slätter. Ja, icke ens den sparsamma vege- 

 tationen på myrarna (Carex ampullacea, C. chordorrhiza, Equi- 

 setum paJustre m. fl.) och mossarna föraktas. På de senare 

 har jag sett höet slaget så nära, att topparna af hvitmossan 

 öfver allt följt med. Äfven den i vattnet växande Equi- 

 setum fluviatile användes till foder; jag har sett den afmejas 

 på så sätt, att en lie med blad åt båda hållen dragits längs 

 äbottnen. 



De mest gif vande ängarna äro emellertid de, som träffas 

 kring älfvarna samt större åar och bäckar. Älfven sköter 

 här under vårflodens högvatten om gödningen af ängen, 

 och människan har endast att hvart år skörda. 



På dessa lokaler finnas två typer af ängar: gräs rika 

 och örtrika. Talrika öfvergångsformer finnas, men de förra 

 träffas, vanligen på älfvarnas högre belägna sandstränder. 

 Af ståndortsanteckningarna visar den första en äng på en 

 flack åstrand, där allt efter markens fuktighetsgrad Aira 

 flexuosa eller A. cazspitosa och Agrostis vulgaris äro domine- 

 rande, den andra visar de växlande lokaler, än med ren ängs- 

 natur, än med björklunds-, kärr- eller mossnatur, som på 

 sjön Håns strand äro föremål för slätter. 



Naturlig äng- vid ån Blädjan mellan Lillhärrdal och Orrmo- 

 sjön d. 2S /? 1907. Ängen har en utsträckning af högst ett 

 par hundra meter på hvarje sida af ån. På större af- 

 stånd från hvarandra stå enstaka buskar af Salix lapponum. 

 Ängen sträcker sig ned till älfven, där på de sankare ställena 

 ett smalt bälte af Carex acuta eller C. ampullacea vidtar. 

 Där stranden är brantare, växa i vattenranden Salix phylici- 

 folia och S. lapponum med en under buskarna rik örtvegeta- 

 tion. Ängen ligger i sin helhet så lågt, att den på våren 

 öfversvämmas. Någon igensåning eller uppluckring äger 



