SEL1M BIRGER, OM HÄRJEDALENS VEGETATION. 113 



tager de omtalade enstaka utposterna af gran och fur, i sin 

 helhet öfver barrskogsgränsen. 



Från Tänndalen, hvilken ligger 700—750 m. ö. h., höjer 

 sig fjällets sydsida med trappstegslikt öfver h varandra lig- 

 gande tvärbranta hamrar (se tafl. 2). Fjällets öfre del, som 

 når en höjd af 1138 m. är afrundad utom mot norr och nord- 

 ost, där äfven i regio alpina finnes en brant hammare (se 

 tafl. 8). Berggrunden är glimmerskiffer. Genom vittringen 

 har skiffergrus, eller, där vegetationen är gammal, en skiffer- 

 mylla bildats (12 sid. 5). Skifferlagren stupa mot söder, så 

 att sluttningarna ständigt erhålla fuktighet genom det mellan 

 skifferlagren framsipprande vattnet. En del af skifferlagren 

 vittrar lättare, växterna få där lätt fäste (se tafl. 2), och deras 

 rötter fortsätta söndersprängningen. 



Markens rikedom på mineral beståndsdel ar och fuktighet 

 samt expositionen mot söder ha här alstrat en växtlighet, 

 hvars like man icke finner på många ställen inom de skan- 

 dinaviska fjällen. 



På fjällets sydsida äro björkarna resliga, med stor krona, 

 men knotig stam, och äro ej olika gamla fruktträd. Ofta äro de 

 kvistrena så högt upp, att man kan gå rak under det hvalf 

 de bilda. Skogen är ej sammanhängande, utan träden växa 

 i större eller mindre slutna bestånd. Mellan dessa ligga på 

 fjällets sydsida vanligen ängar, mera sällan hedpartier eller 

 torfmarker. Man kan sålunda urskilja följande typer med 

 olikartad vegetation : 



a. björk bestånd. 



b. ängar. 



c. tvärbranta berghamrar. 



d. rasmark nedanför berghamrarna. 



e. hedar. 



f. torfmarker. 



Där bäckar rinna igenom någon af dessa ståndorter blir 

 artsammansättningen kring bäcken en annan än i kringlig- 

 gande växtsamhälle. 



Följande anteckning visar: 



Slutet björkbestand (800 m. ö. h.) på Hamrafjället d. a /a 1907. 

 Buskar, enst.: Juniperus communis, enst. ; Prunus paclus, 

 enst.; Salix phylicifolia, enst.; Sorbus aucupa- 

 ria, enst. 



Arkiv för botanik. Band 7. K:o 13. 8 



