126 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 1 . N:0 13. 



Följande 12 arter kunna med allra största sanno- 

 likhet säges vara västliga invandrare till Härje- 

 dalen: 



Arabis hirsuta, Blechnum spicant, Cardamine silvatica, Co- 

 toneaster vulgaris, Corydalis fabacea, Erysimum hierauf olium, 

 Listera ovala, Polygala amarella, Sedum annuum, Stachys silva- 

 tica, T rollins europceus, Viola mirabilis. 



Dessa i Härjedalen västliga arter ha utom Härjedalen en 

 mycket olikformig utbredning. För tvenne arter har jag 

 lämnat kartor, visande deras förekomst i norra Skandinavien. 

 Dessa äro: 



Blechnum spicant (jmfr. tafl. 12). Arten har i Norge en 

 utpräglad utbredning i kusttrakterna samt går i norr ända 

 till Kaagen vid Skjservo på 70° n. br. (33 sid. o). I Norges 

 södra fjälltrakter går den i fjällen upp till en höjd af 1000 

 m. ö. h. I Sverige har den en mycket olikformig utbredning, 

 då den saknas inom stora delar af äfven de landskap, där 

 den är allmännast. Mot norr går Blechnum till Dalsland, 

 S. Värmland, Närike och är från Uppland bekant från en 

 enda lokal. Därjämte finnes den på ett par lokaler i NÖ. 

 Hälsingland och S. Ångermanland, men saknas alldeles i Sö- 

 dermanland, Västmanland, Gästrikland, Dalarne och Medel- 

 pad. Utom detta södra utbredningsområde finnes arten på 

 flera lokaler i V. Jämtland samt på en lokal i V. Härje- 

 dalen. En blick på kartan visar dessa lokalers otvifvelaktiga 

 sammanhang med artens förekomst kring Trondhjemsf jorden. 

 Fyndorterna i Hälsingland och Ångermanland ha hänförts 

 till södra utbredningsområdet, men omöjligt är ej, att de 

 i stället borde sammanbindas med de västra förekomsterna. 

 Inom Finland är Blechnum endast känd från Åland och den 

 saknas alldeles inom Östersjöprovinserna. I söder finnes den 

 här och där på Jylland och de danska öarna samt i Tysk- 

 land. Som bekant finnas stora felkällor vid försök att af 

 växtarters nuvarande utbredning sluta sig till deras vandrings- 

 vägar, och dessa ökas än mera för en art, hvilken i likhet 

 med Bechnum, tack vare de lätta sporerna, kan spridas äfven 

 på stora afstånd. Den nuvarande utbredningen tyder 

 dock på, att arten invandrat till Skandinavien från 

 söder; i Norge har den vandrat huf vudsakligen längs 

 kusten upp till 70 c n. br. Till Sverige har den in- 



