BIRGER. DB NYBILDADE HJALMAROARNAS VEGETATION. lo 



Vattnet. 



Callmé kommer L886 till den slutsatsen, att vattnet spelar 

 »endast en obetydlig roll vid spridningen och formulerar sin 

 åsikl sålunda: »Del är egentligen endast rinnande vatten, 

 som får tagas med som en verksam faktor i fråga om Frö- 

 spridning, ej sjöar eller andra lugnvatten.» Isen däremot 

 tillmätes större betydelse. 



Mina undersökningar ha däremot rotfäst den uppfattnin- 

 gen, att vattnet vid holmarnas kolonisation af växtvärlden 

 haft den ojämförligt största betydelsen såsom öfverförare af 

 växtdelar. 



Intressant vore att kunna exakt uppgifva. huru många 

 af de pä holmarna anträffade arterna, som äga fortplant- 

 ningsorgan, hvilka längre tid kunna flottera i vattnet. Kän- 

 nedomen om frönas flytförmåga hos på torrare mark lef vande 

 växtarter är dessvärre mycket bristfällig. I någon mån har 

 jag själf genom direkta experiment med frön af arter, som 

 anträffats på de undersökta holmarna, försökt fylla dessa 

 luckor. Flertalet arter har visat sig äga frön, som icke längre 

 tid kunna hälla sig flytande, och man måste därför antaga, 

 att en stor del fortplantningsorgan vid sin transport behöfva 

 en flottör. Detta gäller, om än i mindre grad, äfven för en 

 del förökningsorgan. I största antalet fall torde denna flottör 

 vara isen. 



Angående andra slag af flottörer vill jag här fatta mig 

 kort och endast erinra om att isynnerhet små frön, såsom 

 Sagina procumbens i vatten mycket lätt häfta fast vid olika 

 slags föremål, såsom barkbitar, grässtrån,, fjädrar, de i sin 

 öfre del klibbiga bladskaften af Nwphar m. fl. och sålunda 

 kunna använda dessa som flottörer. 



Äfven under fullt alldagliga förhållanden torde i vattnet 

 flotterande föröknings- och fortplantningsorgan med lätthet 

 af vågsvallet kunna föras till holmarna, icke allenast från 

 X. fastlandet, utan äfven från Hjälmarens 1 — 2 mil aflägsna 

 S. stränder. En mängd observationer af ortbefolkningen, 

 t. ex. fynden af flöten märkta med ägarnas märken bekräfta 

 detta. Ett flertal fakta tala dock för, att ett mycket stort 

 antal af de arter, som spridts till holmarna, landat där under 

 högvatten, väl i regeln i samband med islossningen. 



