32 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 5. N:0 1. 



likt, att den under de år, som ligga mellan observationsåren, 

 uppträdt och åter försvunnit på flera skär. 



Artens spridning på Grundholmen är äfven af intresse.! 

 Först 10 år efter l:sta sänkningen uppträder den där, och 

 då på S. nya delen. 12 år senare var den utdöd på denna 

 del, men förekom rikligt på N. och mellersta nya samt N. 

 gamla delen af holmen. På Stallgårn fanns den nu äfven, 

 där särskildt på V. sidan i närheten af böljgränsen stora massor 

 af groddplantor träffades (d. 2 % 04). 



Frukter utan hårpensel sjunka så fort de vätas, med 

 hårpenseln tyckas de äga god flytförmåga. 



Tussilago far fara. På artens spridning med vattnet tyda 

 de t. ex. på N. Nyckelgrundets ö. sida strax of vanför bölj- 

 gränsen bandformigt förekommande groddplantorna (d. 17 /<; 03). 

 I samma riktning talar, att på det låga af vattnet öfver- 

 sköljda S. Nyckelgrundet (d. 17 /6 03) endast träffades grodd- 

 plantor. Anmärkningsvärdt är dock, att på det senare skäret 

 i bo af fiskmås (Larus canus) fanns ett Tussilago individ med 

 väl utvecklad ännu lef vande rotstock. 



Artens stora utbredning, redan 4 år efter l:sta sänknin- 

 gen på 24 af 29 holmar, 6 år därefter på 23 och efter ytter- 

 ligare 12 år på 24 holmar hänvisar på dess stora spridnings- 

 möjligheter. Växtens starkt utbildade vegetativa system sörjer 

 för, att den kan hålla sig kvar och än vidare utbreda sig på 

 holmarna. Angående frukternas flytförmåga jfr Sern ander 1 . 



Leontodon aulumnalis. Flytförsök med frukter visa, att 

 dessa utan hårpensel genast sjunka. Af 50 frukter med kvar- 

 sittande hårpensel sjunka alla inom ett dygn. Fröna hållas 

 dock lätt flytande af en luftblåsa omsluten af penselns hår. 

 Frukternas ringa flytförmåga samt bristen på vegetativa för- 

 ökningsorgan ägnade för driften äro sannolikt orsaken till 

 artens sparsamma förekomst — 1886 på 2, 1892 på 2 och 

 1903 och 1904 på 1 skär — då den annars på Hjälmarens 

 och Hvalöns stränder är en af de vanligaste växterna. 



Valeriana officinalis. Förekomsten af arten, som först 

 uppträder 1903 och 1904, men då på tre lokaler, tyder på en 

 spridning med högvatten. På skär 5 vid Tjuran träffades 

 den sålunda (d. 17 /e 03) i den högvattensvall, som sträcker sig 

 tvärt öfver skäret, talrika groddplantor ; på skär 1 vid Heen 



1 L. c. s. 200. 



