34 ARKIV FÖR BOTANIK. BAND 5. N:0 1. 



Bären tyckas vara giftiga och ej ätas af fåglar. Tillsam- 

 mans med Phragmites-stvkn och torra Alnus glutinosa-gren&r 

 utgöra delar af Solanum buskarna en ofta återkommande be- 

 ståndsdel i bon af kråkor, skator, doppingar (s. 23) och fisk- 

 måsar (s. 23). Ofta torde härvid äfven bär medfölja. Enligt 

 Sernander l äga grenbitarna stor reproduktionskraft, och då 

 så väl de torra bären som fruktstenarna äro tyngre än vattnet, 

 är det antagligt, att arten till största delen spridts genom 

 vegetativa delar. Å Grundholmen t. ex. ha dock groddplantor 

 anträffats nära böljranden. 



Scrophularia nodosa. Fröna sjunka genast, men såsom 

 Sernander 2 påpekat, hållas de flytande af kapslarna och 

 den i dem inneslutna luftmängden. Kapsel val vlerna äro starkt 

 hygroskopiska och sluta sig i fuktig tillstånd. Redan 1886 

 har arten lyckats att nå Grundholmens N. nya del, hvarvid 

 den haft att öfvergå ett minst 1500—2000 m. bredt vatten. 



6 år senare har den spridts äfven till nya mellersta delen, 

 och efter 22 år förekommer den äfven på nya S. delen d. v. s. 

 den växer här och hvar på en landfast sträcka af ungefär 

 1 kms längd. 



Linaria vulgaris, som 1886 endast fanns på Grundholmens 

 mellersta gamla del, hade 6 år därefter spridt sig så väl till 

 N. och S. gamla delarna som S., mellersta och N. nya delarna, 

 där den öfverallt rikligt förekom äfven 1904. Af 100 frön 

 flyta 16 efter ett dygn, men efter 2 dygn ha alla sjunkit. 



Pedicularis palustris iakttogs 4 år efter l:sta sänkningen 

 på Grundholmen och Stallgårn. Då den är en af de allmän- 

 naste strandväxterna och fröna äga långvarig flytförmåga, är 

 det anmärkningsvärdt, att den sedan dess ej uppträdt på 

 någon holme. Orsaken härtill tyckes mig vara följande. Ge- 

 nom sänkningen af Hjälmaren har denna art i likhet med en 

 hel del andra strandarter blifvit förflyttad ofta 20 — 30 m. 

 från vattnet och ibland kommit under så ogynnsamma för- 

 hållanden, att den utdödt. På andra ställen har den funnit 

 en fristad i de små kärr, som uppstått nära stranden. I 

 allmänhet har den sålunda, där den kvarlefver, blifvit så af- 

 lägsnad från den nuvarande stranden, att dess frön i större 

 utsträckning ej kunnat inkomma i driften. Då den om en 



1 L. c. s. 210. . 

 - L. c. b. 206 



