BIRGER, DE NYBILDADE H.IÄLMARÖARNAS VEGETATION. 



o:; 



Boc. Hieracium umbellatum och Aira flexuosa. 



pop- Epüobium ongtutifolium, Rithus Ulceus Polytrichum commune. 



Spins Solidago virgaurea, Qalvum verum. 



Sol. Tanitri tum vulgare. 



Till det omtalad«' bältet äro äfven de på kartan med B och C be- 

 tecknade hällarna att räkna. De visa dock en ganska olikartad vegetation. 

 (ich frän ilen större hällen B äro antecknade: 



Bidens tripartita, Galium palmtre — uppåt ända i strandvallen mol 

 äldre området — , Nasturtium palustre — ett individ — , Arenaria trinervia. 

 fan. i im,' si-, iis. Fi stum rubra. Aira ccespitosa och Phleum pratense. 



1903 



Fig. 11. Ersön 1903. Största bredden af holmen 112 m. A = gamla 

 centralplatån ; X = T ilia europcea, L Populus tremula. 



Nya delen ; - - — ungefärliga gränsen mellan 1882 och 1886 ut - 

 sänkningsomraden. Området innanför denna linje intages af ett glest växt- 

 samhälle, mest bestående af Rubus idosus. Epüobium angustifolium. Solidago 

 virgaurea. Hieracium umbellatum. Sedum telephium. jfr texten. Området 

 utanför linjen intages nästan helt af skog. jfr texten. • = Carex acuta. 

 -f- = Phragmites communis. 



På hällen A växa i skrefvorna: 



Bidens tripartita. Solanum dulcamara, Galeopsis tetrahit, Chelidonium 

 ma jus, Epüobium palustre. Polygonum minus, Carex canescens och Baldin- 

 gera arundinacea. 



Utanför detta trädlösa bälte växer på det område, som vunnits genom 

 1886 års sänkning, en mer ^ller mindre tät skog. I Nö., 0. och NV. när 

 den nästan ut till vattenranden. På SV. delen öfvergar skogen utåt i ett- 

 busksnår (se tafl. 6). 



Motsvarande D ä fig. 11 finnes på Ersöns NÖ. och Ö. del ett lund- 

 samhälle med tätt stående Betula verrucosa, Alnus glutinosa och mera en- 

 staka Salix caprea. Den ganska rika undervegetationen på den fuktiga, 

 mest af multnande löf bestående myllan, har följande sammansättning: 



