THORILD WULFF, PLASMODESMASTUDi ER. 11 



bart. Vid inträffad kontraktion aflöste sig vanligen plasman full- 

 ständigt från cellväggen, utan att kvarlämna några cellumen öf- 

 verkorsande plasma bryggor. Först efter mycket sökande lyc- 

 kades det mig i några fall att med full visshet få fram odispu- 

 tabla plasmodesmer (fig. 3). På gränsen mellan mesofyllcel- 

 lerna och epidermis framträda här ett större antal med pyok- 

 taninmetoden svagt färgade plasmatrådar, förenande de båda 

 närgränsande cellslagens plasmakroppar. Som synes af bilden 

 visade sig ofta både hos h vetet och de andra undersökta gräs- 

 arterna dessa mesof yllets plasmodesmer vara af sinsemellan 

 olika tjocklek. Dock föreföll det mig stundom som om de till- 

 synes bredare plasmodesmerna i grunden blott utgjordes af 

 tunnare men hvarandra så starkt närmade plasmatrådar, att 

 de för ögat äfven vid högsta förstoring framstodo som kom- 

 pakta. Stundom kunde dock hos dem en långsgående strim- 

 ning uppfattas, tydande på att de utgjordes af flera, närlig- 

 gande plasmodesmer. 



Mellan mesofyllceller inbördes iakttogos i lyckade prepa- 

 rat stundom likartade, membranen öfverkorsande band, men 

 så svagt tingerade, att det i betraktande af dessa membra- 

 ners ofantliga finhet och ljussvagheten hos bilden vid star- 

 kaste förstoring icke var mig möjligt att med full bestämd- 

 het afgöra deras plasmodesma natur, ehuru för mig, som under 

 arbetets gång naturligen erhållit en viss träning i fråga 

 om tydningen af dessa strukturer, intet tvifvel förelåg om 

 dessa svagt färgade tvärbandens art. Några strukturstrimmor 

 i membranernas massa var det i alla händelser icke. 



De plasmodesmer, som konstaterades hos hvetet mellan 

 mesofyllceller och epidermis tillhörde Kohl's »solitära» för- 

 bindelsetrådar, och samma var förhållandet hos alla andra 

 undersökta gräs. Hos dessa växter skulle vi sålunda ha både 

 aggregerade plasmodesmer (mellan epidermiscellerna) och soli- 

 tära (mellan mesofyllceller inbördes, mellan mesofyll och epi- 

 dermis och i endospermet). 



Ett alldeles särskildt intresse har fig. 3 såtillvida, att 

 den utgör ett ganska talande inlägg i diskussionen om plasmo- 

 desmernas uppkomstsätt. Medan särskildt de äldre plasmodesma- 

 forskarne (Russow, Gardiner och delvis Kienitz-CIerloff) 

 lutade åt den åsikten, att plasmaförbindelserna voro af pri- 

 mär art och härstammande från kary okinesen, antingen från 

 »linin»-trådarne i kärnspolen mellan dotterkärnorna eller från 



